Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитними договорами №92340 від 16 грудня 2021 року та №4269317 від 21 грудня 2021 року у розмірі 31 484 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено кредитний договір № 93275 відповідно до якого відповідач отримала від зазначеного товариства кредит у розмірі 5\~334 грн. 00 коп. строком на 126 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 550% річних. У подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у результаті виникла заборгованість у розмірі 9 104 грн. 68 коп., з яких: 5 089 грн. 35 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 813 грн. 33 коп. заборгованість за процентами та 202 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями. 21 грудня 2021 року між ТОВ «МІОЛАН» та відповідачем було укладено договір №4269317 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», відповідно до якого відповідач отримала 6\~000 грн. 00 коп. строком на 14 днів зі сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1\~740 грн. 00 коп., стандартна (базова) процентна ставка за користуванням кредиту становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у результаті виникла заборгованість у розмірі 22 380 грн. 00 коп., з яких: 5700 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 940 грн. 00 коп. заборгованість за процентами та 1 740 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями. 28 січня 2025 року було укладено договір №28012025 відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №92340. 26 липня 2024 року було укладено договір №26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4269317. Відповідач свого зобов`язання належним чином не виконувала, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами №92340 від 16 грудня 2021 року та №4269317 від 21 грудня 2021 року у розмірі 31 484 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 000 грн. Ухвалою судді від 20 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано десятиденний термін на усуненння недоліків. Ухвалою судді від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила , про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи у порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1,5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №92340 (а.с. 20-21), відповідно до якого вказане товариство зобов`язалося надати відповідачці споживчий кредит у вигляді першого траншу в розмірі 5 334 грн. 00 коп. на картку відповідача №535528ХХХХХХ3949, з яких 4 000 грн. 50 коп. на картку та 1 333 грн. 50 коп. на погашення заборгованості за комісією за надання першого траншу. Факт укладення даного договору сторонами не оспорюється. Також відповідачем підписано Графік платежів за першим траншем кредитного договору № 92340 (а.с. 22), Паспорт споживчого кредиту (зворот а.с. 22-24) та Заява на видачу кредиту № 100340781. Відповідно до умов Договору, підписавши цей кредитний договір Позичальник засвідчив, що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з індивідуальною частиною Договору про споживчий кредит, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною Договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця, а також іншою інформацією, необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана Позичальником або є йому незрозумілою, Позичальник повинен був відмовитись від підписання цієї індивідуальної частини Договору. Згідно пункту 2.3. договору проценти за користування першим траншем нараховуються за ставкою 550% річних. Пунктом 2.5. передбачено комісію за надання першого траншу у розмірі 1\~333 грн. 50 коп., що нараховується за ставкою 25% від загальної суми першого траншу. Пунктом 2.6.1.\~договору передбачено,\~що кредит\~(перший\~транш)\~надається на 126 днів. Своїм підписом Позичальник підтвердив, що примірник підписаних сторонами індивідуальної частини Договору та Графіку платежів за першим траншем, отримав особисто в паперовій формі, публічну частину в електронному повідомленні. Згідно довідки виданої ТОВ ФК «Елаєнс» на підставі договору №40474269-1_07/09/21 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію та приймання платежів, у системі успішно проведено платежі: сума платежу 4000,50, валюта платежу гривня, номер карти - №535528ХХХХХХ3949 (а.с. 45). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №92340 з 16 грудня 2021 року по 05 березня 2022 року сума заборгованості 9 104 грн. 68 коп., з яких: 5 089 грн. 35 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 813 грн. 33 коп. заборгованість за процентами та 202 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями (зворот а.с. 46-47). 28 січня 2025 року було укладено договір № 28012025, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 92340 (а.с 59-63). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28012025 від 28 січня 2025 року від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №92340 на загальну суму 9 104 грн. 68 коп. (а.с. 68). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №92340 від 16 грудня 2021 року станом на 23 липня 2025 року становить 9 104 грн. 68 коп., з яких: 5 089 грн. 35 коп. заборгованість за тілом кредиту, 3 813 грн. 33 коп. заборгованість за процентами та 202 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями (а.с.49). Також вбачається, що 21 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4269317 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», який [PERSON] підписала за допомогою одноразового ідентифікатора «S39655» (а.с 8-12). Згідно п. 1.1. Договору Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 6000.00 грн. Згідно п. 1.3. Договору кредит надається строком на 14 днів з 21 грудня 2021 року по 04 січня 2022 року. Пунктом 1.5.1. Договору встановлена комісія за надання кредиту в розмірі 1740 грн., які нараховуються за ставкою 29% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 2520 грн., які нараховуються за ставкою 3% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Згідно п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. ТОВ «МІОЛАН» свої зобов`язання за кредитним виконав належним чином та перерахував кошти в сумі 6 000 грн. 00 коп. на рахунок відповідача, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» (зворот а.с. 43). Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «МІОЛАН» за договором № 4269317 від 21 грудня 2021 року станом на 04 березня 2022 року становить 22 380 грн. 00 коп., з яких: 5700 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 940 грн. 00 коп. заборгованість за процентами та 1 740 грн. 00 коп. заборгованість за комісією (а.с. 44). 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4269317 (а.с. 50-55). Згідно витягу з реєстру боржників до даного договору, відбулося і відступлення прав вимоги за договором № 4269317 де боржником є відповідач, з загальним боргом 22 380 грн. 00 коп., з яких: 5700 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 940 грн. 00 коп. заборгованість за процентами та 1 740 грн. 00 коп. заборгованість за комісіями (а.с.67). Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за договором № 4269317 від 21 грудня 2021 року станом на 23 липня 2025 року становить 22 380 грн. 00 коп., з яких: 5700 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 14 940 грн. 00 коп. заборгованість за процентами та 1 740 грн. 00 коп. заборгованість за комісією (а.с. 48). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно умов договору №92340 від 16 грудня 2021 року передбачена комісія за надання першого траншу у розмірі 1 333 грн. 50 коп., яка нараховується одноразово, за ставкою 25% від загальної суми першого траншу за рахунок власних коштів позичальника або в рахунок кредиту та сплачується відповідно до графіка платежів за першим траншем. Укладеним між сторонами договором №4269317 від 21 грудня 2021 року передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту 1740 грн., яка нараховується кредитором одноразово та сплачується згідно графіка платежів. Суд звертає увагу, що законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям\~Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика у питанні можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування»\~змінилася і судова практика. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Таким чином,\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право\~кредитодавця\~встановлювати у\~кредитному договорі\~комісію за\~надання кредиту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Суд розцінює сплату відповідачем комісії за надання кредиту за Договором №92340 від 16 грудня 2021 року в розмірі 1333 грн. 50 коп. та за Договором №4269317 від 21 грудня 2021 року у розмірі 1740 грн. 00 коп., як оплати за супутню послугу на користь кредитного посередника, а тому вважає їх нарахування відповідачу обгрунтованим. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. З огляду на мотивувальну частину цієї постанови Велика Палата Верховного Суду уточнює вказаний вище висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за "користування кредитом" (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Судом встановлено, що умови зазначеного договору в частині своєчасності сплати боргу відповідачем не виконано. Таким чином доведено факт невиконання вимог закону, з боку відповідача. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №92340 від 16 грудня 2021 року в розмірі 9 104 грн. 68 коп., з яких: 5 089 грн. 35 коп. заборгованість за тілом кредиту; 3 813 грн. 33 коп. заборгованість за процентами; 202 грн. 00 коп. заборгованість за комісією, та за Договором № 4269317 від 21 грудня 2021 року в розмір 22 380 грн. 00 коп., з яких: 5 700 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 940 грн. 00 коп. заборгованість за процентами; 1 740 грн. 00 коп. заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості складає - 31 484 грн. 68 коп. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 02 липня 2024 року між ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 (а.с. 72-73). Згідно заявки на надання юридичної допомоги №192 від 01 липня 2025 року погоджено надання правових послуг на суму 13 000 грн., з яких: 4 000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 9 000 грн. за складання позовної заяви (а.с 75). Згідно витягу з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025 року адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» в особі керуючого партнера Бурдюг Т.В. надало ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» правничу допомогу по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вартість правничої допомоги, згідно детального опису наданих послуг, становить 13 000 грн., з яких: 4 000 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 9 000 грн. за складання позовної заяви (а.с.76). Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року №02-07/2024, Заявка на надання юридичної допомоги №192 від 01 липня 2025 року, Витяг з Акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31 липня 2025 року, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~положень ч.4,5\~ст.\~137\~ЦПК України\~щодо співмірності\~витрат на\~правову допомогу,\~суд вважає,\~з урахуванням\~складності справи,\~обсягу виконаних\~представником позивача\~робіт,\~часом,\~витраченим на\~виконання цих\~робіт,\~ціни позову,\~розгляду судом\~справи без\~участі сторін,\~зменшити розмір\~витрат на\~правову допомогу\~,\~що підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача\~до 6\~000\~грн.\~Тому,\~суд приходить\~до висновку,\~що витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~підлягають стягненню\~з відповідача\~на користь\~«ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»\~у розмірі 6 000 грн. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Outcome: approved