Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд встановити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] помер рідний брат позивачки - [PERSON] , про що 24 травня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську ВРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області зроблено актовий запис №1145 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] , яка народилась [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 03 січня 2024 року Центральним ВДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального УМЮ (м. Одеса), а також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0042980248 від 03.01.2024 року. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 серпня 2006 року КЖЕІІ «Південний» належала квартира [ADDRESS] . Згідно листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР за вих. №14/5-906 встановлено, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб. [PERSON] був зареєстрований з 20.09.2004 по 14.06.2016 за адресою : [ADDRESS] . Інші зареєстровані особи заданою адресою на час смерті [PERSON] відсутні. Таким чином [PERSON] , як рідна сестра померлого [PERSON] , є спадкоємицею другої черги та може мати право на спадкоємство за умови відсутності спадкоємців першої черги. Так, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був його батько - [PERSON] . 12 липня 2016 року батько померлого [PERSON] - [PERSON] звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] в рамках кримінального провадження №12016040680001573 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення відносно спадкодавця [PERSON] передбаченого ч. 1 ст. 115 КІС України. Оскільки [PERSON] є спадкоємицею другої черги після смерті [PERSON] та знала, що їх рідний батько. [PERSON] , використав своє спадкове право та звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті сина - [PERSON] відтак протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не зверталась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації на територію України та введення воєнного стану, [PERSON] виїхала на проживання до Німеччини. Згідно дозволу на проживання №125770531, [PERSON] має право на проживання та працевлаштування в Німеччині з 05 березня 2022 року по 04 березня 2024 року. У вересні 2023 року, [PERSON] випадково, з Єдиного державного реєстру судових рішень, дізналась про ухвалу колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №12016040680001573 відносно [PERSON] закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Дізнавшись про зазначені обставини, [PERSON] 29 січня 2024 року надала [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В., за реєстровим номером №138 на вчинення від її імені нотаріальної дії - отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після [PERSON] , померлого [INFO] . 22 лютого 2024 року [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою №213 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Ликової І.В. від 22 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] . Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (тобто з 18 травня 2016 року до 18 листопада 2016 року) до нотаріуса з відповідною заявою не зверталась. [PERSON] не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] , оскільки спадкоємцем першої черги був їх батько [PERSON] , який в свою чергу, використав своє спадкове право та подав у передбачені законодавством строки відповідну заяву. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] не отримав, оскільки в рамках кримінального провадження №12016040680001573 йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, відносно спадкодавця [PERSON] . Відтак, в разі ухвалення судом вироку про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення, на підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України, він мав би бути усунутий від права на спадкування. Однак ухвалою колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року кримінальне провадження №12016040680001573 відносно [PERSON] було закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КГІК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Дізнавшись про зазначені обставини, [PERSON] надала довіреність [PERSON] , яка в свою чергу звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідного брата [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовну заяву. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (том 1 а.с. 23). [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] помер [INFO] (том 1 а.с. 24), що не оспорюється сторонами у справі. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 19 серпня 2006 року КЖЕІІ «Південний» належала квартира [ADDRESS] . Згідно листа Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади ДМР за вих. №14/5-906 встановлено, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб [PERSON] був зареєстрований з 20.09.2004 по 14.06.2016 за адресою : [ADDRESS] . Інші зареєстровані особи заданою адресою на час смерті [PERSON] відсутні. Як вказує позивачка, після початку повномасштабного вторгнення Російської федерації на територію України та введення воєнного стану, [PERSON] виїхала на проживання до Німеччини. Крім того, вказує, у вересні 2023 року, [PERSON] випадково, з Єдиного державного реєстру судових рішень, дізналась про ухвалу колегії суддів Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №12016040680001573 відносно [PERSON] закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого. 29 січня 2024 року надала [PERSON] довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В., за реєстровим номером №138 на вчинення від її імені нотаріальної дії - отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після [PERSON] , померлого [INFO] . 22 лютого 2024 року [PERSON] в інтересах [PERSON] , звернулась до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою №213 про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Ликової І.В. від 22 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] . Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що [PERSON] пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка вказала, що бачила [PERSON] кілька раз, у період з 2013 по 2023 роки. Конкретно коли, вказати не може. Бачила її в січні 2024 року, але не спілкувалися з нею. Іншими доказами не підтверджено, що [PERSON] приїздила на територію України, свідком [PERSON] чітко не зазначено, коли саме вона приїздила та не зазначено про її обізнаність про смерть [PERSON] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частин другої, третьої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (див. постанови Верховного Суду від 18 грудня 2024 року, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18). Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зазначено, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Велика Палата Верховного Суду постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) вказала, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. З урахуванням наведених мотивів Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові дійшла висновків про наявність підстав для відступу від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року справі № 6-496цс17, про те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації, зазначивши таке:- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). У статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» у редакції, чинній на час посвідчення заповіту та смерті заповідачки (тут і далі -Закон № 3425-XII), визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. За вимогами статті 37 Закону № 3425-XII у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до статті 63 Закону № 3425-XII нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна, коли це потрібно в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів, кредиторів або держави. Ці заходи вживаються ними безпосередньо або шляхом доручення нотаріусам чи посадовим особам органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням майна (стаття 60 Закону № 3425-XII). Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Спадкову справу № 457/2016 до майна померлого [PERSON] заведено 12 липня 2016 року. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивач була обізнана про існування відкритої спадкової справи та про смерть [PERSON] . Як зазначає позивачка вона дізналась у вересні 2023 року, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року згідно якої кримінальне провадження №12016040680001573 відносно [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення відносно спадкодавця [PERSON] , закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути солідарно судовий збір в сумі 1211,20 грн. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved