Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

І.Стислий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] покликаючись на те, що 09.11.2018р. між ним (позивачем) та відповідачкою укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №44. Від даного шлюбу у них (сторін) є дитина син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося, щасливої та міцної сім`ї збудувати сторони не змогли, фактично у шлюбних відносинах не перебувають з грудня 2024 року, а намагання до спільного життя призводять лише до суперечок та сварок, що негативно впливає на нормальну моральну атмосферу у сім`ї та психологічний стан їхньої дитини. Ніяких приязних стосунків не підтримують, як і не підтримують шлюбних відносин. Вказує, що сторони живуть своїм особистим життям та спільного господарства не ведуть. Стверджує, що подальше підтримування сімейних відносин із відповідачкою є не можливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі позивач [PERSON] не має наміру. Будь-яке примирення між сторонами не можливе. Причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, розцінює обґрунтованими та вважає, що подальше спільне життя разом з відповідачкою як подружжям та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам та інтересам спільної дитини. З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між ними почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним (позивачем) та відповідачкою [PERSON] , зареєстрованого 09.11.2018 року виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №44. ІІ. Позиція учасників справи. У судове\~засідання\~позивач\~ [PERSON] не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, при цьому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати залишити за ним (позивачем), проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, виклик відповідачки здійснювався у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та остання вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи з часу опублікування оголошення про виклик. Крім того, останню повідомляли про дату, час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця її проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( [ADDRESS] ). Відомості про будь-які інші адреси місця проживання чи перебування відповідачки чи про її офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні, заяв про зміну місця проживання чи перебування від відповідачки не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд приходить до висновку, що відповідачка вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 19.09.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 07.11.2025р. у даній цивільній справі постановлено провести заочний розгляд справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідачка [PERSON] належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не подала, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 09 листопада 2018р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №44. Від подружнього життя в сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . Між сторонами склались неприязні відносини через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя та сім`ю. Окрім цього, встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються, спільного господарства не ведуть, їх шлюб існує формально, позивач [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №44; копією свідоцтва про народження дитини сторін [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 26.07.2019 року Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області; копією паспорта позивача, копією паспорта відповідачки; іншими матеріалами справи. V. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VI. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач [PERSON] не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої дитини, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається, що за подання позову позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується поданою позивачем квитанцією від 15.09.2025р. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, однак, з урахуванням думки позивача [PERSON] , судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: approved