Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Поданий позов обґрунтовує тим, що Позивач є власницею 17/25 частин житлового будинку площею 130,5 кв. м., житловою площею 87,8 кв. м. з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Іншою частиною будівлі володіє та користується Відповідач у справі. У зв`язку з переходом права власності на частину будинку з надвірними будівлями у Позивача виникла необхідність у виділенні частини майна в натурі. Домовленості щодо поділу будинку в натурі між нами співвласниками в добровільному порядку досягнути неможливо, оскільки Відповідач не проживає в своєї частині квартири та місце його перебування невідоме. Ухвалою суду від 15.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Від Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання викликався неодноразово, у тому числі шляхом оголошення про виклик на офіційному сайті Деснянського районного суду, проте до суду не з`явися. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власницею 17/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-9, 48). Так, у відповідності до договору дарування частки у праві власності на будинок від 12.01.2024 [PERSON] подарувала Позивачу 1/25 частину житлового будинку з надвірнимими будівлями в [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно договору купівлі-продажу, укладеного 17.01.2024, Позивач придбала у [PERSON] , який діяв по довіреністі від [PERSON] , 16/25 частин житлового будинку з надвірнимими будівлями в [ADDRESS] (а.с. 16-18). Також Позивач є власницею земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 000:02:034:0395, яку отримала у власність, згідно вищезазначених договорів купівлі-продажу від 12.01.2024 та 17.01.2024. Відповідно до технічного паспорта (а.с. 36-38), житловий будинок складається з трьох квартир. Квартира [ADDRESS] кімнату площею 6,1 кв.м. Квартира 2 загальною площею 35, 2 кв.м., житловою площею 21, 5 кв.м., яка включає площею 3,1 кв.м.; кухню площею 10,6 кв.м.; житлову кімнату площею 21,5 кв.м. Квартира 3 загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 29, 6 кв.м, з яких: коридор 4,9 кв.м., кухня площею 8,9 кв.м., житлова кімната площею 4,1 кв.м., житлова г.лощею 7,1 кв.м., житлова кімната площею 18, 4 кв.м., ванна площею 2,7 кв.м., площею 1 кв.м. ФОП [PERSON] 04.06.2025 на підставі даних технічної інвентаризації від 10.01.2024 здійснено розрахунок часток по житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] (а.с. 19-20), відповідно до якого Позивач фактично використовує частину житлового будинку в [ADDRESS] , а саме: кухню літ. 1-1 площею 11,5 кв.м., житлову кімнату літ. 1-2 площею 8,6 кв.м., житлову кімнату літ. 1-3 площею 15,5 кв.м., житлову кімнату літ. 1-4 площею 6,5 кв.м., житлову кімнату літ. 1-5 площею 6,1 кв. м.; коридор літ.3-1 площею 4,9 кв.м.; кухню літ.3-2 площею 8,9 кв.м.; житлову кімнату літ.3-3 площею 4,1 кв.м.; житлову кімнату літ.3-4 площею 7,1 кв.м.; житлову кімнату літ.3-5 площею 18,4 кв.м.; ванна літ.3-6 площею 2,7 кв.м; вбиральню літ.3-7 площею 1,0 кв.м. - загальною площею 95,3 кв.м., житловою площею 66,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. Б-1, убиральня літ.Д-1, навіс літ. 61-1, сарай літ.Ж-1. Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК\~України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356\~ЦК\~України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Положеннями статті 364\~ЦК\~України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364\~цього\~Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Разом з тим, статтею 367\~ЦК\~України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до не можливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей\~364,\~367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом виділу у натурі своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм статей\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України). Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, що Позивач є власницею 17/25 частин житлового будинку площею 130,5 кв. м., житловою площею 87,8 кв. м. з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] . Отже, враховуючи, що право власності Позивача на 17/25 частин житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] , підтверджено відповідними документами, а кожен із співвласників має право на поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, суд вбачає підстави для поділу майна, належного сторонам на праві спільної часткової власності шляхом виділення Позивачу в натурі, належної йому частки спільного майна. Разом з тим, суду не надано документів на підтвердження речового права Відповідача на іншу частину будівлі, що унеможливлює виділення йому в натурі частини будинку, оскільки таке виділення пов`язане із набуттям певного титулу (власник, користувач), який має бути підтверджений належними, допустимими та належними доказами. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. На підставі ст. ст. 356, 358, 364 ЦК України,

Outcome: partial