Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з вказаним позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 10.09.2021 між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивачка купила, а відповідач продав належну йому квартиру [ADDRESS] на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2003, зареєстрованого в реєстрі за №3865. Позивачка вказує, що вона виконала всі свої зобов`язання згідно досягнутої домовленості, усі розрахунки виконані, правовстановлюючі документи передані. Проте, на даний час, у зв`язку з тим, що позивачу невідомо місце перебування відповідача, вона не може у повній мірі користуватися своїм майном, у зв`язку з чим просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки; відзиву на позов не подавав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.09.2021, укладеного між «Продавцем» - [PERSON] та «Покупцем» - [PERSON] , вбачається, що перший продав, а [PERSON] купила належну продавцю квартиру [ADDRESS] на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2003, зареєстрованого в реєстрі за №3865. Продаж здійснено за 200000 (двісті тисяч) гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2003, зареєстрованого в реєстрі за №3865, відповідач є власником вказаної квартири. У судовому засіданні встановлено, що усі розрахунки за даним договором позивачем виконані. Позивач мешкає у вказаній квартирі, проте, як вбачається з позову, відповідач перебуває за кордоном та відповідно ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності з ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов`язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 5 ст. 656 ЦК України (предмет договору купівлі-продажу) вказує, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та їй втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року, права № 665/2266/16-ц. провадження № 61-29416св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61 -14587св 18. Судом встановлено, що сторони не уклали договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, а саме укладений договір є не посвідченим нотаріально, оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору, позивачу не відомо місце знаходження останнього, який як вона вважає перебуває за кордоном з початку повномасштабної війни, але фактично між сторонами по справі відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного майна, так як такий складено у письмовій формі, позивач сплатив обумовлену вартість майна та прийняв його, почав ним користуватися і розпоряджатися як власник. Враховуючи викладене суд задовольняє позов, визнає договір купівлі-продажу між сторонами дійсним, та визнає за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved