Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач 03.01.2024 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 17.04.2023 року позивач уклав з компанією PRIMEROSE SHIPPING GOLTD індивідуальну трудову угоду (контракт), на строк 6 (+/- 2) місяців, згідно з якою працював на т/х «ОУШЕН САГА» у якості старшого помічника капітана, посадовий оклад складав 7200 доларів США. У зв`язку з тим, що на той час, коли позивачу потрібно було отримувати заробітну плату, у позивача не було власного рахунку у банківській установі України, а відкрити його не було можливості, [PERSON] звернуся до відповідачки, яку на той час знав декілька років та повністю довіряв, з проханням про те, щоб власну заробітну плату перерахувати на її рахунок, а вона поверну позивачу її за першою вимогою. За період з 01.05.2023 року по 01.08.2023 року на банківський рахунок відповідачки було зарахована заробітну плату позивача на загальну суму 17500 доларів США, за курсом НБУ складає 647 325 грн. Оскільки підставою отримання відповідачем вказаної суми було перерахування заробітної плати [PERSON] , позивач вважає, що вищевказана сума повинна вважатися безпідставно набутою та такою, що підлягає поверненню. Позивач усно декілька разів звертався до відповідачки з проханням повернути отриманні нею грошові кошти, але вона відмовляється, мотивуючи тим, що вважає зазначені гроші її власністю, оскільки позивач добровільно передав роботодавцю відомості про банківський рахунок, і таким чином подарував їх. Позивач вважає, що у відповідачки відсутні правові підстави для отримання зазначених грошових коштів у власність. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 17 500 доларів США. Ухвалою від 06.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. 05.04.2024 року представник відповідача [PERSON] надала до суду відзив. У відзиві зазначила, що предметом позовних вимог є отримання в період з 01.05.2023 року по 01.08.2023 року заробітної плати в загальній сумі 17500 дол. США, що в еквівалентності за курсом НБУ становить 647325,00 грн з огляду на те, що нібито відповідачка вважає отриманні кошти своєю власністю, оскільки позивач добровільно передав роботодавцю відомості про її банківський рахунок і тому подарував їх, тому на підставі ст.1212, ч.3 ст.388, ч.1 ст.509, 192, ч.1 ст. 524, ст.533 ЦК України, просить цю суму стягнути на користь позивача. Сторона відповідача не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними. Позивач перерахував гроші добровільно, не зобов`язаний був це робити, оскільки не був пов`язаний в відповідачем родинними чи договірними відносинами, й робив це стабільно, як благодійник (волонтер) й у вигляді фінансової допомоги під час введення воєнного стану на території України: для евакуації з міста Херсона родини відповідача (одинокої матері з донькою, що не мала джерела доходів), забезпечення існування та їх соціальної адаптації, а також значна частина коштів направлена на лікування важкохворого на онкологію батька відповідача [PERSON] . Позивач не вимагав повернення коштів чи компенсації в майбутньому. Гроші й були використані для реалізації збереження життя и здоров`я родини відповідача. А позивач зараз з незрозумілих причин поводиться суперечливо, вимагає повернення спірної суми, хоча достовірно знав про відсутність у нього обов`язку перераховувати ці кошти, але систематично їх перераховував, також й відповідачка достовірно знала, що у позивача такий обов`язок відсутній. З лютого 2022 року [PERSON] проживала з донькою та сестрою в орендованій квартирі у м.Херсоні, а до цього разом з батьками у с.Нова Збуріївка Голопристанського району Херсонської області. Так, у відповідачки від шлюбу з [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] . Потім цей шлюб було розірвано. 20.04.2022 року відповідач з донькою на автомобілі Suzuki Vitara, д.н. [NUMBER] , що належить на праві власності позивачеві, виїхала із м. Херсона до м. Одеса, де й перебуває у статусі тимчасово переміщеної особи. Позивач попросив вивезти автомобіль з окуповано російськими військами Херсонщини, тому відповідачка виїхала на ньому у м. Одеса, а потім у грудні 2023 року відповідачка повернула автомобіль довіреній особі позивача. На підставі вищезазначеного, представник відповідача приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини безоплатної благодійної передачі грошей, тому приходить до висновку, що підстав для стягнення грошових спірної суми відповідно да вимог ст. 1212 ЦК України не вбачається. Позивачем не доведені обставини, що мають значення для справи. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві, відмовити у повному обсязі. Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Ухвалою суду від 19.06.2024 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Ухвалою суду від 15.10.2024 року за клопотанням представника відповідача залучено до матеріалів справи адвокатський запит вих. №79 від 01.10.2024 року, адвокатський запит вих. №80 від 01.10.2024 року, лист від 09.10.2024 року №20.1.0.0.0/7-241004/71305 АТ КБ «Приватбанк». Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні уточнив суму переказу у розмірі 17456,55 доларів США та судовий збір у розмірі 6473,25 грн. Зазначив, що позивач не мав рахунків в банку, тому за усною домовленістю з відповідачем перераховував заробітну плату для зберігання. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Докази щодо стягнення витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів. Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідач надала до суду письмову промову, у якій просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.04.2023 року [PERSON] уклав з компанією ПРАЙМРОУЗ ШІППІНГ KO. / PRIMEROSE SHIPPING СО. індивідуальну трудову угоду (контракт), на строк 6 (+/- 2) місяців, згідно з якою позивач працював на т/х «ОУШЕН САГА» у якості старшого помічника капітана, посадовий оклад складав 7200 доларів США. Договір дійсний до 28.12.2026 року. З інформації щодо руху грошових коштів, які знаходились на поточному рахунку № [NUMBER] у Акціонерному Банку «Південний» у доларах США з 01.05.2023 року по 01.08.2023 року вбачається перерахування позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] на її банківський рахунок наступних сум: [INFO] - 7200,00 доларів США; 12.07.2023 року - 6945,00 доларів США. Згідно виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] IBAN [NUMBER] , відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 01.05.2023 року по 01.08.2023 рік, містить зарахування з призначенням платежу: «Зарахування SWIFT-переказу 1/PRIMEROSE SHIPPING CO.LTD2/TRUST COMPANY COMPLEX AJELTAKE RD2/ MH 969603/MH/SALARY MV OCEAN SAGA (IMO 9729312)FOR CH OFF KUTSENKO MYKHAILO1/KYSHEN» 12.05.2023 року у розмірі 3 311,55 доларів США. Згідно адвокатських запиті № 79, 80 від 01.10.2024 року, адвокат [PERSON] звернулася до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», Акціонерного товариства АТ «Універсал банк» з проханням надати інформацію на чиє ім`я були відкриті розрахункові рахунки. Листом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 09-10-2024 року №20.1.0.0.0/7- 241004/71305 на 79 від 01-10-2024 року, відмовлено у наданні інформації, оскільки зазначена інформація з обмеженим доступом та становить банківську таємницю. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави встановлені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Таким чином, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі №638/11807/15-ц (провадження №61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі №154/948/16 (провадження №61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі №205/3330/14-ц (провадження №61-1133св18). З поданих матеріалів справи судом встановлено, що перерахування коштів від позивача на рахунок відповідача здійснювалося з систематичністю, протягом тривалого часу; між сторонами були довірливі стосунки, відповідачка протягом воєнного стану фактично перебувала у скрутних життєвих обставинах, виїхала з неповнолітньою дочкою, не мала джерела доходів; значну частину отриманих коштів відповідачкою було використано на забезпечення життєво важливих потреб її сім`ї та лікування онкохворого батька, що підтверджує цільове використання коштів саме як благодійної допомоги; позивач не висував відповідачці жодних вимог про повернення коштів до виникнення спору та не визначав умов повернення коштів; доказів існування усної домовленості про зберігання грошових коштів позивачем не надано; призначення платежів у банківських документах не містить ознак, що переказ здійснено саме як передача коштів для тимчасового зберігання чи із зобов`язанням повернення. Доводи позивача про те, що кошти мали бути збережені відповідачем та повернуті на першу вимогу, суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодним письмовим доказом, суперечать встановленим обставинам щодо характеру взаємин сторін, не узгоджуються з поведінкою позивача, який добровільно й неодноразово перераховував значні суми без визначення умов повернення. З урахуванням наданих доказів, суд вважає доведеним факт виникнення між сторонами відносин добровільної безоплатної допомоги, а не безпідставного збагачення. Також доводи позивача про передачу коштів роботодавцем на рахунок відповідача не змінюють правову оцінку, оскільки позивач самостійно надав відповідачці реквізити для отримання коштів, позивач добровільно обрав такий спосіб отримання заробітної плати, відповідач не вчиняла дій, спрямованих на заволодіння коштами позивача, а лише отримувала їх на підставі волевиявлення позивача. Суд вважає, що позивачем не доведено відсутності правової підстави для набуття відповідачем грошових коштів, а отже правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України відсутні. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не виконано вимоги статей 7681 ЦПК України та не доведено належними, допустимими доказами обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. Відповідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, не підлягають стягненню із відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: dismissed