Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У липні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою, у якій\~просив стягнути\~з [PERSON] на\~його користь 3% річних у розмірі 1 959,72 грн. та інфляційні втрати у розмірі 6 523,49 грн, витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 968,96 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі: 4000,00 грн. Свої вимоги мотивували тим,\~що 14.01.2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 12 769 грн. 82 коп. та судових витрат. Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 02.08.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72422995. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2019 року досі не виконане. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за період 15.01.2019 року по 22.07.2025 року в розмірі 8\~483,21 грн., з яких: - 6\~523,49 грн. інфляційні витрати; - 1\~959,72 грн. - 3% річних. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 05.08.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.(а.с.17) Позиції сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 27) Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. На адресу суду надійшли поштові повідомлення про невручення судових повістки відповідачу, у зв`язку з відсутністю адресанта за вказаною адресою. (а.с.20,23,28) Відповідно до\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ ч.1ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Враховуючи дані обставини, суд відповідно до ст .280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення у справі. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом по справі встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.10.2012 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] , згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 12 800 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору заборгованість останнього склала 12 769 грн. 82 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014 року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 12 769 грн. 82 коп. 01.10.2018 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №01/10/2018, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12\~769,82 грн., що було сплачено як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №533366. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2019 року задоволено позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі\~9\~423,50 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 5-6) Фізична особа-підприємець [PERSON] неодноразово звертався до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 02.08.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72422995. (а.с. 7) Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2019 року відповідачем не виконано та не оскаржувалось. Набрало законної сили 14.02.2019 року. Даний факт не спростовано відповідачем та підтверджено позивачем. Таким чином суд вбачає, що зобов`язання не було виконано, а тому нарахування 3% річних та інфляційних витрат здійснюється з суми у розмірі 9\~423,50 грн., як і зазначено в позові. Згідно розрахунку суми боргу основна сума заборгованості за період з 11.01.2023 по 22.07.2025 року складає 25\~804,41 грн., з яких: 6\~523,49 грн. інфляційне збільшення; 1\~959,72 грн. 3 % річних (а.с.8) Нормативно правове обгрунтування та висновки суду . Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання, так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та\~погодилася з висновками Верховного\~Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання\~шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення\~суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання\~з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Виходячи з наведених вище положень закону та правових висновків Верховного суду, оскільки відповідач не виплатив визначену у позові суму в розмірі 8\~423,50 грн., яка встановлена рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.01.2019 року, що сторонами не оспорюється, та це порушує право позивача, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення із відповідача 3% річних нарахованих на суму боргу та інфляційних втрат. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК\~України). Верховний Суд України у постанові від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16 зробив висновок, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні\~статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та\~обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Згідно розрахунку суми боргу основна сума заборгованості за період з 11.01.2023 по 22.07.2025 року складає 25\~804,41 грн., з яких: 6\~523,49 грн. інфляційне збільшення; 1\~959,72 грн. 3 % річних. Даний розрахунок боргу, а також його наявність відповідачем не спростовано. Тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач поніс судові витрати, що складаються з 2420,40 гривень, сплаченого судового збору. Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача суму судового збору 2420,40 гривень. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн, суд зазначає, що до матеріалів справи було долучено договір про надання правничої допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року (а.с. 9) додаткову угоду №96; (а.с. 10); акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 11); платіжну інструкцію №Р24А4044194714D0041 (а.с. 12). З урахуванням вимог законодавства, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг, з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень. На підставі ст.\~4, 258-259,\~265,281-283, 289\~ЦПК України,\~суд

Outcome: approved