Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

12.09.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 09 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Синельниківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за актовим записом №312. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Разом сторони не проживають, спільних дітей не мають. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, в зв`язку із чим [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 листопада 2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за актовим записом №312; відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. 00 коп. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій зазначила про підтримання позову, можливість розгляду справи без її участі. Просила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] », а також стягнути понесені нею судові витрати з відповідача. До початку судового засідання відповідач надав суду письмову заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, заявлені вимоги [PERSON] визнає. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних правовідносинах з 09 листопада 2022 року, зареєстрованих Синельниківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Синельниківському районі Дніпропетровської області південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), за актовим записом №312, підтверджено копією Актового запису про шлюб. Подружжя не має малолітніх/неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Аналізуючи наведені правові норми, приймаючи до уваги, що примирення між подружжям неможливе, а також врахувавши позиції сторін, викладені у письмових заявах з приводу підтримання та визнання позову відповідно, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню, як належним чином обґрунтовані. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тобто, позивачу, якою при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп., необхідно здійснити повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що відповідно становить 605 грн. 60 коп., а також здійснити стягнення з відповідача на користь позивача 605 грн. 60 коп. судового збору, що відповідає пропорційному розміру задоволених позовних вимог. Також позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу у сумі 4000 грн. Відповідно до ст. 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачу надано правничу допомогу адвокатом Красюк І.В. на суму 4000 грн. 00 коп., про що складено акт приймання-передачі виконаних робіт від 12.09.2025 року до договору про надання юридичних послуг і здійснення правничого захисту від 10.09.2025 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, підлягало врахуванню, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2000 гривень витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 110-113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved