Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] , в якому, з урахуванням заяв про зміну предмету позову від 08.06.2025 та від 30.07.2025, просить: - визнати за нею право власності на 2/5 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності на 1/5 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за позивачкою право власності на 2/20 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності на 1/20 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за позивачкою право власності на 2/5 частини земельної ділянки площею 8,3241 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Близнюківський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 078761 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації №71 від 03 березня 2005 року зареєстрований в Книзі записів за № 010668500068 від 03.11.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0278 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності на 1/5 частину земельної ділянки площею 8,3241 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Близнюківський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 078761 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації №71 від 03 березня 2005 року зареєстрований в Книзі записів за № 010668500068 від 03.11.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0278 в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за позивачкою право власності на 2/5 частини земельної ділянки площею 1,7246 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Близнюківський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 632436 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 70 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668300007 від 27.01.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0281 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за неповнолітньою [PERSON] право власності на 1/5 частину земельної ділянки площею 1,7246 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Близнюківський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 632436 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації №70 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668300007 від 27.01.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0281 в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що вона з січня 2011 року проживала однією сім`єю з [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Через два роки сумісного проживання, а саме 22 січня 2013 року, вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області. Разом з ними проживали: їх син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Дитина [PERSON] був усиновлений [PERSON] на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 07.05.2015. Вказала, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , належав на праві власності її чоловіку, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2003, укладеного між ним та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області Туркою З.М. за № 1720. Після купівлі зазначеного будинку, чоловік був зареєстрований в ньому, пізніше в будинку були зареєстровані вона та діти. Також вказує, що зазначений будинок був придбаний її чоловіком, коли він знаходився у попередньому шлюбі з [PERSON] , та який в подальшому був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 55 від 10.12.2008. 06 грудня 2008 року [PERSON] оформила нотаріальну заяву, в якій зазначила, що не має ніяких претензій та майнових зобов`язань до колишнього чоловіка [PERSON] стосовно житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та підтвердила, що вказаний будинок є особистою власністю [PERSON] . Отже, вважає, що вищевказане майно хоча і було придбано під час перебування її чоловіка у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проте не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуто ним за власні кошти та було його особистим майном. Крім того, вказує, що згідно відповіді Трудового архіву Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 12.05.2025 № 03-03/105, на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано право спільної сумісної власності на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації Близнюківської селищної ради 28 жовтня 1996 року, зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 14.11.1996 за № 11-1607. Також [PERSON] належали на праві власності дві земельні ділянки: 1)Земельна ділянка площею 8,3241 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 078761 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 71 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668500068 від 03.11.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0278; 2)Земельна ділянка площею 1,7246 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 632436 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 70 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668300007 від 27.01.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0281. [PERSON] , помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, а саме: -житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] ; -? частина квартири за адресою: [ADDRESS] ; -Земельна ділянка площею 8,3241 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 078761 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 71 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668500068 від 03.11.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0278; -Земельна ділянка площею 1,7246 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 632436 виданий на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 70 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668300007 від 27.01.2006, кадастровий номер земельної ділянки 6320655000:03:000:0281. Позивачка вказує, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вона, їх діти: [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , а також [PERSON] , [PERSON] . Позивачка та її неповнолітня донька прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того нею була подана нотаріусу заява про прийняття спадщини. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , вважається такою, що прийняла спадщину, в силу закону. [PERSON] 07 серпня 2024 року подав заяву про відмову від належної йому спадщини за законом після смерті [PERSON] на користь Позивачки. [PERSON] і [PERSON] подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Таким чином позивачка вважає, що має право на спадщину у вигляді 2/5 часток, а інші спадкоємці за законом мають право на спадщину у вигляді по 1/5 частки кожний. При зверненні позивачки до нотаріуса Щербини В.В. стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, остання повідомила, що оскільки розмір часток між співвласниками не визначений, вона не може видати їй свідоцтво про право на спадщину у вигляді 2/5 часток, а неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не може видати свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/5 частки. При цьому позивачка [PERSON] зазначила, що її письмове звернення видати постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину, нотаріус Щербина В.В залишила без відповіді. За вказаних обставин, позивачка змушена звернутися до суду з цим позовом і просить його задовольнити. 20.02.2025 до суду, від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Свистуна А.В., надійшов відзив, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. При цьому зазначив, що в основу позовних вимог позивачка поклала той факт, що будинок по [ADDRESS] , придбаний її чоловіком - [PERSON] , коли він знаходився у попередньому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 10.12.2008. 06.12.2008 [PERSON] оформила нотаріальну заяву, в якій зазначила, що немає ніяких претензій та майнових зобов`язань до колишнього чоловіка [PERSON] та підтвердила, що вказаний будинок є особистою власністю останнього. В зв`язку з чим вона вважає, що будинок по [ADDRESS] - є особистою власністю [PERSON] . Вказав, що відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, вважає, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Подаючи позов, позивачка не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту придбання будинку за кошти, які належали [PERSON] особисто. Зазначає, що вищевказане є підставою, щоб стверджувати, що претензії з боку [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] є безпідставними. Представник позивачки - адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Свистун А.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Представник третьої особи Служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вирішення спору залишила на розсуд суду. Тертя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши доводи сторін, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У позовній заяві позивачка [PERSON] просить визнати право власності на майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.06.2024 Близнюківською селищною радою Лозівського району Харківської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: -житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу від 16.05.2003, укладеного муж ним та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області Туркою З.М. за № 1720; -? частина квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Трудового архіву Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 12.05.2025 № 03-03/105; -земельна ділянка площею 8,3241 га, кадастровий номер 6320655000:03:000:0278, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, яка належить [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 078761, виданого на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 71 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668500068 від 03.11.2006; -земельна ділянка площею 1,7246 га, кадастровий номер 6320655000:03:000:0281, яка розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська селищна рада, яка належить [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 632436, виданого на підставі розпорядження Близнюківської районної державної адміністрації № 70 від 03 березня 2005 року, зареєстрований в Книзі записів за № 010668300007 від 27.01.2006. Позивачка у позовній заяві зазначає, що при зверненні до нотаріуса [PERSON] стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріус повідомила, що оскільки розмір часток між співвласниками не визначений, вона не може видати їй свідоцтво про право на спадщину у вигляді 2/5 часток, а неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не може видати свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/5 частки. Крім того, письмове звернення позивачки [PERSON] видати їй постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус [PERSON] залишила без відповіді. 28.04.2025 на адресу суду, на виконання ухвали від 22.04.2025 про витребування доказів, з Близнюківської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла копія спадкової справи № 83/2024, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] надав заяву, в якій відмовився від належної йому частки спадщини на користь [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявне звернення позивачки [PERSON] до нотаріуса Щербини В.В. від 13.12.2024 щодо видачі постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] (т. 1 а.с. 179) На вказане звернення в матеріалах спадкової справи № 83/2024, заведеної після смерті [PERSON] , міститься відповідь державного нотаріуса Щербини В.В. від 18.12.2024 № 337/02-14, [PERSON] , на адресу: [ADDRESS] , із назвою «Щодо оформлення спадщини», з якого вбачається: «Доводимо до відома, що у Вас немає перешкод для оформлення спадщини, що належить [PERSON] , померлому [INFO] . Вам необхідно звернутись до нотаріальної контори 24 грудня 2024 року о 14 год. 30 хв за адресою: селище Близнюки Лозівського району Харківської області, вулиця Свободи, 26. Для отримання свідоцтв про право на спадщину Вам потрібно надати такі документи: свідоцтво про смерть спадкодавця; свідоцтво про шлюб спадкодавця; свідоцтва про народження дітей спадкодавця; паспорт, податковий номер спадкоємця. Крім того, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться після подання спадкоємцями правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Документи подаються нотаріусу в оригіналі. Згідно зі ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії. Додатково повідомляємо, що жодного разу Вам не було відмовлено в прийомі та наданні консультації, а також, що номер телефону нотаріальної контори 0575452942, на який Ви не телефонували.» (т. 1 а.с. 180) Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Аналогічні положення викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20). Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові. Також слід зазначити, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (глава 89 ЦК). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку, що позивачкою не доведено наявність перешкод для оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку та відсутні обставини, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу позивачки [PERSON] , відтак у задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено - судові витрати покладаються на позивачку і залишаються за нею. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed