Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 74 088, 00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану залиттям нежитлового приміщення у розмірі 20 000, 00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належать нежитлові приміщення: групи нежитлових приміщень №26 та №26а по [ADDRESS] . 01 лютого 2020 року між ним ( [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір оренди приміщення, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування вищезазначені нежитлові приміщення, загальною площею 183, 2 кв.м. В період часу з 20 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року мало місце залиття ресторану "Gogi", що знаходиться у вищезазначених нежилих приміщенняхіз вищерозташованої квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Також, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, йому була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у негативних емоціях з приводу пошкодження нежитлового приміщення та неможливості нормального користування ним, порушення функціонування належного йому приміщення, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації користування приміщенням. Внаслідок залиття вищезазначених нежитлових приміщень належних позивачу виникли пошкодження, що потребували ремонту. Оскільки, в досудовому порядку відповідачка не бажає відшкодовувати заподіяну [PERSON] матеріальну шкоду, він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 22 травня 2025 року через загальну канцелярію Шевченківського районного суду м. Києва від відповідачки надійшов письмовий відзив на позов, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Свої заперечення обґрунтовує тим, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідачки, складений ТОВ "Імпульс-Газ" Акт від 25 серпня 2025 року, не відповідає встановленим вимогам, щодо його форми та змісту. Звіт про оцінку збитків №08/22 судом не може бути прийнятий до уваги, так як він не відповідає вимогам ст.102 ЦПК України. Крім того, позивачем не надано суду доказів в підтвердження тяжкості моральної шкоди, тривалості моральних страждань і переживань, спричинених пошкодженням належного йому на праві власності нежитлового приміщення. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Третя особа в судове засідання не з`явилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістила; письмові пояснення на позов не надіслала, як і не направила свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, заслухав пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч.1 ст.1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов?язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди" роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Перевіряючи обставини по справі судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення, згідно договору купівлі-продажу від 26 січня 2016 року, нежитлове приміщення в літ.А (група приміщень №26А), по [ADDRESS] , загальною площею 74, 8 кв.м. та, згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 2016 року, нежитлове приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №26) в літ. А по [ADDRESS] , загальною площею 183, 2 кв.м., про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.7-8). 01 лютого 2020 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди приміщення, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 183, 2 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . 20 вересня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, [PERSON] продала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Частина 4 статті 319 ЦК України визначає, що власність зобов?язує. Згідно ст.322 ЦК України, власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вищезазначеною заявою, [PERSON] зазначає, що залиття належних йому вищезазначених нежитлових приміщень мало місце в період часу з 20 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за N 927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. В акті повинно бути зазначено причину залиття квартири. Під час розгляду справи судом встановлено, що в період часу з 20 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року мало місце залиття підвального приміщення ресторану " [ADDRESS] ,з квартири [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі. Із наданого [PERSON] акту, який складено 25 серпня 2021 року ТОВ "Імпульс-Газ" на замовлення [PERSON] (на час залиття користувався нежитловим приміщенням, згідно договору оренди) вбачається, що комісією в складі: першого заступника директора Касс Т.М., головного інженера [PERSON] , майстра технічної дільниці обслуговуючого підприємства [PERSON] , зафіксовані пошкодження: -кімната площею S -54,7 кв.м. залито стелю (підвісна стеля, гіпсокартон) до 7, 00 кв.м., залито підлогу (кахель) до 10 кв.м. Висновок комісії: причиною залиття підвального приміщення є халатне відношення до сантехнічного обладнання, а саме: відсутність герметизації швів між душовим піддоном та стіною у ванній кімнаті в квартирі [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі. Вищезазначений акт підписано усіма членами комісії. Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що залиття нежитлових приміщень належних позивачу сталося з вини власниці квартири, яка розташована над зазначеними приміщеннями, а саме: кв. [ADDRESS] (відповідачки). На спростування вищезазначених обставин з боку відповідачки суду не було надано жодного доказу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands? від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88). Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Натомість, з наданого позивачем акту вбачається, що в ньому вказано причини залиття квартири, місце де трапилося залиття, подія, що трапилася, та наслідки залиття. Недотримання форми акта не спростовує факту залиття нежитлового приміщення. Крім того, вказані в акті обставини відповідачкою не спростовані, а сам акт не оскаржувався. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 727/2372/18. Посилання сторони відповідачки на те, що акти були складені без участі відповідачки та без підпису сторін, не спростовують її вину у залитті нежитлових приміщень та не можуть бути підставою для її звільнення від відповідальності. Як вбачається із довідки, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 30 серпня 2012 року, згідно інвентаризаційної справи будинок має адресу [ADDRESS] , згідно правовстановлюючих документів - [ADDRESS] . Зазначена у даній довідці інформація підтверджує те, що будинок [ADDRESS] та [ADDRESS] це один і той самий будинок. Крім того, розбіжність в літерах квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] в, яка належить відповідачці не спростовує обставини справи, так як представником відповідачки в судовому засіданні не оспорювалось того факту, що саме квартира відповідачки, розташована над нежитловими приміщенням, які належить позивачу. При зверненні до суду з вищезазначеним позовом позивач, як на підставу визначення спричиненої йому матеріальної шкоди посилався на Звіт №08/22 про оцінку збитків, складеного 03 лютого 2022 року ФОП [PERSON] , згідно якого, розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті пошкодження оздоблення нежитлового приміщення, розташованого у будинку [ADDRESS] , внаслідок залиття, яке тривало з 20 серпня 2021 року по 25 серпня 2021 року, станом на момент складання даного звіту становить 84 088, 00 грн. Крім того, 17 січня 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було складено акт огляду пошкоджень оздоблення після залиття нежитлового приміщення будинку [ADDRESS] , згідно якого, встановлені наступні пошкодження: -розводи на поверхні водоемульсійного покриття підвісної стелі на площі близько до 7кв.м.; -були зроблені технологічні вікна у гіпсокартоні підвісної стелі по периметру та в центрі ділянки, загальною площею 25 кв.м. Спостерігається намокання мінеральної вати перекриття, зміна форми (деформування), численні осередки темного кольору, схожі на грибок з характерним запахом плісняви; -під час подальшого демонтажу підвісної стелі ймовірне виявлення скритих пошкоджень. Ознак фізичного зносу оздоблення не виявлено. Обґрунтованість звіту у суду не викликає сумніву. Жодних доказів на спростування розміру завданих збитків, зазначених у звіті, наданим позивачем, відповідачкою суду надано не було. Однак, не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , [PERSON] було заявлено клопотання про призначення судової будівельтно-технічної експертизи для встановлення можливості утворення завданого обсягу пошкоджень нежитловим приміщенням, що належать позивачу та встановлення ринкової вартості відновлювального ремонту виявлених пошкоджень. Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди завданої залиттям нежитлового приміщення, за клопотанням сторони відповідача було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Вказана експертиза проведена не була, у зв`язку з нездійснення її оплати з боку відповідачки. За таких обставин суд прийшов до висновку, що залиття нежитлових приміщень позивача, сталося з вини відповідачки, а тому вона, відповідно до ст.1166 ЦК України, зобов`язана відшкодувати позивачу заподіяні цим збитки. Громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями (ст.10 Житлового кодексу України). Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 р., власник майна (орендар) квартири зобов`язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян. Під час розгляду справи, відповідачкою не було доведено та не надано доказів, які б свідчили про відсутність причинно - наслідкового зв`язку між залиттями, які мали місце в період часу з 20 серпня 2021 року по 25 серпні 2021 року, та які призвели до залиття нежитлових приміщень, належних [PERSON] . Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна ( ч.1 ст.23 ЦК України, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом позивач зазначив, що йому, як власнику групи нежитлових приміщень №26 та [ADDRESS] була спричинена моральна шкода, внаслідок залиття нежитлових приміщень з вищерозташованої квартири [ADDRESS] в в цьому ж будинку, внаслідок халатного ставлення до сантехнічного обладнання з боку відповідачки. Також зазначила, що в результаті винних та неправомірних дій відповідачки було порушено його повноцінне та нормальне користування приміщенням, що у свою чергу призвело до необхідності у докладанні додаткових зусиль для його приведення у належний стан. Відповідачка не намагалася в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду. Хвилювання та думки про необхідність відновлення приміщення після його залиття створило для позивача чималий дискомфорт, що позбавляє його можливості у використанні приміщеннями за призначенням. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995року, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мали місце факти залиття квартири позивачки, саме з вини відповідачки внаслідок яких було пошкоджено її майно, також це залиття спричинило у позивачки негативні зміни у звичайних умовах її життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадків залиття, тривалого захисту свого порушеного права в суді, а тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди 3 000, 00 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що з відповідачки, як власниці квартири - [ADDRESS] підлягає стягненню на користь позивачки у відшкодування матеріальної шкоди 74 088, 00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial