Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

20 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної у розмірі 50 000,00 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 187464,76 грн., а також судового збору. В обґрунтування позову, зазначено, що\~30.09.2024 року о 20 год. 15 хв. в м. Одеса, вул. Балківська, 53, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Мегсеdеs-Веnz S500, д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даними діями відповідач [PERSON] порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2024р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В момент скоєння ДТП за кермом автомобіля «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] водієм була [PERSON] , що є донькою позивача [PERSON] Автомобіль «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] , [INFO] . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мегсеdеs-Веnz S500,», д/н [NUMBER] була застрахована у ТДВ «Оранта». Позивач звернувся до ТДВ «Оранта» із заявою про страхове відшкодування, після чого між позивачем та страховою компанією було погоджено те, що остання виплатить позивачу страхове відшкодування у розмірі ліміту страхової відповідальності на суму 160\~000,00 +67\~685,24 грн.= 227\~685, 24 грн. Згідно Висновку експерта № 7851 вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] , складає 415 150,00 грн. Сплаченого страхового відшкодування фактично не вистачає для покриття в повному обсязі завданих матеріальних збитків позивачу [PERSON] , тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди (415 150,00 грн.) та страховою виплатою (227\~685,24 грн.), що складає 187\~464,76 грн. Крмі того, просить стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000 грн., оскільки внаслідок ДТП позивач [PERSON] понесла моральну шкоду тим, а саме зазнав моральних страждань через те, що: її донька (позивачка [PERSON] ) потрапила в ДТП та постраждала, отримала тілесні пошкодження, разом з потерпілою проходила обстеження, відвідувала лікарів; після ДТП необхідно був догляд за донькою, який також полягав в необхідних діях по піклуванню; пошкодження належного автомобіля майна, погіршення його технічного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього, необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на лікування доньки та відновлення автомобіля, та інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав. Дані обставини стали підставою звернення до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якій позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзиву чи письмових заперечень від сторони відповідача до суду не надходило. Ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовом та додатками до нього надіслано відповідачу за місцем реєстрації його місця мешкання, відомості про що містяться в матеріалах справи. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2024 року о 20 год. 15 хв. в м. Одеса, вул. Балківська, 53, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Мегсеdеs-Веnz S500, д.н.з. [NUMBER] , під час перестроювання не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В наслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Даними діями відповідач [PERSON] порушив вимоги п. 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2024р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Згідно з ч 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В момент скоєння ДТП за кермом автомобіля «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] водієм була [PERSON] , що є донькою позивача [PERSON] . Судом встановлено те, що внаслідок аварії, винуватцем якої було встановлено відповідача [PERSON] , автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій [PERSON] та його собака отримали тілесні ушкодження, що підтверджується відповідними доказами, а саме: - довідкою № 5275 від 30.09.2024 р., яка видана КНП «Міська клінічна лікарня № 11», діагноз забій грудної клітки; - догорів про надання ветеринарних послуг № 39870 від 09.10.2024 р. Автомобіль «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] належить [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане ТСЦ 5141. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мегсеdеs-Веnz S500,», д/н [NUMBER] була застрахована у ТДВ «Оранта» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із визначенням страхового ліміту 260 000,00 грн. за заподіяну шкоду майну. У визначений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк позивач звернувся до ТДВ «Оранта» із заявою про страхове відшкодування із доданням всіх необхідних документів, після чого між позивачем та страховою компанією було погоджено те, що остання виплатить позивачу страхове відшкодування у розмірі ліміту страхової відповідальності на суму 160 000,00 +67 685,24 грн.= 227 685, 24 грн. Згідно з Висновком експерта № 7851 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості КТЗ до та після ДТП, вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 30.09.2024 року, складеного судовим експертом Федотов Ф.В., вартість матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н. [NUMBER] складає 415 150,00 грн. З матеріалів справи вбачається про те, що сплаченого страхового відшкодування фактично не вистачає для покриття в повному обсязі завданих матеріальних збитків позивачу [PERSON] . Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий і особа, яка завдала шкоди. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом окремого звернення вимоги до завдавача шкоди, страховика винної особи чи шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. В той же час, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши таке. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Враховуючи наведене, можливо прийти до висновку, що деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється, згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином, зокрема після сплати страховиком боржника страхового відшкодування в межах ліміту за полісом, відповідно до спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та сплати вже завдавачем шкоди, на користь потерпілого, різниці між дійсним обсягом завданих збитків та розміру страхового відшкодування, у відповідності до положень статей 1187, 1192 ЦК України. Таким чином, аналіз наведених вище норм права та обставини справи надають підстави дійти висновку, що\~ позивачу [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30.09.2024 року, було заподіяно матеріальні збитки в розмірі 415 157,00 грн., а сума страхового відшкодування ТДВ «Оранта» склала 227 685,24 грн. в межах ліміту відповідальності страховика, а тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача\~ [PERSON] різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 187 464,76 грн. Щодо позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві позивачка посилається на те, що внаслідок ДТП остання понесла моральну шкоду тим, а саме зазнав моральних страждань через те, що: її донька (позивачка [PERSON] ) потрапила в ДТП та постраждала, отримала тілесні пошкодження, разом з потерпілою проходила обстеження, відвідувала лікарів; після ДТП необхідно був догляд за донькою, який також полягав в необхідних діях по піклуванню; пошкодження належного автомобіля майна, погіршення його технічного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього, необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на лікування доньки та відновлення автомобіля, та інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав. Заподіяну моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює в 50 000, 00 грн. Згідно з ч.1,ч.2 ст.281 ЦК України, фізична особа має невід`ємне право на життя. Фізична особа не може бути позбавлена життя. Фізична особа має право захищати своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я іншої фізичної особи від протиправних посягань будь-якими засобами, не забороненими законом. За ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства (Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року). Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, суд критично оцінює посилання позивача на обґрунтування моральної шкоди. На думку суду, позивач не довів факт спричинення їй моральної шкоди, так як доказів фізичного болю чи страждань, як фізичних так і душевних, нанесення непрямих збитків, які зазнав позивач, до суду не представлено та судом не встановлено. Попри це, є очевидним, що пошкодження майна завдане позивачу, призвело до немайнових трат таких як стрес, втрата свого особистого часу, і пов`язаних з цим наслідків. При цьому, пошкодження майна через ДТП, отримання донькою тілесних травм є подією, що викликає негативні емоції, а тому суд вбачає причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та немайновими, моральними втратами позивача. Враховуючи викладене, суд частково задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди та вважає необхідним стягнути на користь позивача 5 000 гривень. За таких обставин, з огляду на зазначене,оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, а саме стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial