Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

В червні 2025 року адвокат Воропай Руслан Миколайович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Євроінс України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступні обставини. 21.08.2024 о 09 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Одеса, де [PERSON] , як водій, керуючи транспортним засобом «Ford» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з бетонним відбійником, і в подальшому з автомобілем «Ford» д.н.з. [NUMBER] , що знаходився попереду та в подальшому який контактував з автомобілем «Ford» д.н.з. [NUMBER] , котрий внаслідок вказаного зіткнення здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , що знаходився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2024 по справі № 369/17739/24, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказана вище постанова набрала законної сили - 02.12.2024, а отже відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлені в ній факти та обставини не підлягають доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого, була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (надалі Третя особа без самостійних вимог на стороні Відповідача), про що зазначено в страховому полісі № [NUMBER] . При цьому страхова сума на відшкодування шкоди спричинено майну складає 160 000 гривень, а розмір франшизи становить 3500 гривень. Нa день звернення з цивільним позовом до суду, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було здійснено регламентну виплату в межах страхового ліміту в розмірі 156 750,00 гривень. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024 та звіту № 25/41.03.25 від 20.03.2025 про утилізаційну вартість КТЗ оціненої ФОП « [PERSON] », який діє на підставі Свідоцтва та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №443/2024 від 24.09.2024 Фондом державного майна України. Майнові збитки, які [PERSON] понесла внаслідок пошкодження автомобіля марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , було оцінено у розмірі 516 150,00 гривень. Ринкова вартість КТЗ «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] до пошкодження становить 516 150,00 гривень. Вартість відновлювального ремонту КТЗ «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] становить 1 559 922.65 гривень. Утилізаційна вартість КТЗ 192765,69 гривен. Значення коефіцієнту фізичного зносу 0,5841. Позивач залишає за собою право на залишки транспортного засобу та розраховуючи фактичні завдані матеріальні збитки після повного розрахунку з «ПрАТ «СК Євроінс Україна» слід враховувати наступне: 516 150.00 гривень (матеріальний збиток за знищення КТЗ) 192 765,69 гривень (утилізаційна вартість КТЗ після пошкодження) 156 750,00 гривень (виплата «ПрАТ «СК «Євроінс Україна») 3500.00 гривень (франшиза) = 163 134,31 гривень (фактична сума матеріального збитку за пошкоджений КТЗ). Позивач поніс витрати пов`язані із доставкою, зберігання\~ на майданчику тимчасового утримання автомобіля марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] в сумі 7 850,00 гривень та витрати пов`язані з обстеженням транспортного засобу ТОВ «ВіДі-Край Моторз» у розмірі 1144,80 гривень. Також внаслідок ДТП, [PERSON] була вимушена звертатися за медичною допомогою та нею було витрачено кошти в сумі 1700,00 гривень, загальна сума матеріального збитку становить 176 279,11 гривень. У досудовому порядку питання повного відшкодування матеріальної шкоди позивачеві вирішено не було, а відтак, [PERSON] змушена звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (за місцем проживання відповідача) з відповідним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Компенсація за моральну шкоду позивачеві необхідна для відновлення попереднього психологічного стану, суму якої з урахуванням розумності та справедливості він оцінює в 50 000,00 гривень. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, суд обов`язково має врахувати суть позовних вимог, характер правопорушення у ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача і їх значну тривалість, радикальні вимушені зміни у житті позивача, час і зусилля, які були докладені для відновлення попереднього стану транспортного засобу, фактичну байдужість відповідача до проблем позивача, які виникли в результаті пошкодження і ремонту її автомобіля, а також вимог справедливості та розумності і має задовольнити цивільний позов у частині моральної шкоди у повному обсязі. Необхідність вирішення спору шляхом звернення до суду з цим позовом вже призвели до понесення [PERSON] судових витрат у вигляді сплати коштів ФОП « [PERSON] » за звіт про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 4500,00 гривень та звіт про утилізаційну вартість КТЗ 2000,00 гривень, що підтверджується квитанціями № 25/41.09.24 від 24.09.2024 та № 25/41.03.25 від 20.03.2025, судового збору у розмірі 2 973,99 гривень, а також витрат на правничу адвоката 15 000,00 гривень, що разом складає 24 473,99 гривень, і є сумою судових витрат у розумінні п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та які за результатами розгляду справи мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Просив суд\~ стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 226 279,11 гривень, з яких: 176 279,11 гривень\~ - відшкодування матеріальної шкоди; 50 000 гривень - відшкодування моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] \~ на користь [PERSON] понесені судові витрати у загальному розмірі 24 473,99 гривень (складання звітів ФОП « [PERSON] » 6500 гривень, судовий збір 2 973,99 гривень, витрати на оплату правничої допомоги адвоката 15 000,00 гривень) ( а. с. 1-7 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2025 головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 66-67 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України). Згідно відповіді № 1451311 від 05.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді\~ стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 07.10.2003 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 71-72 ). З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 09.06.2025\~ постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 26.06.2025 ( а. с. 73-74 ). 19.09.2025 за вх. № 52480 від представника позивача надійшла позовна заява ( уточнення позовних вимог ), яка обґрунтована тим, що під час підготовки та подання первинної позовної заяви було допущено помилку при розрахунках суми матеріального збитку. Згідно з первинним розрахунком, заявлена сума матеріальної шкоди становила 176 279,11 гривень. Однак відповідно до правильного розрахунку, що підтверджується доданими до первинної позовної заяви документами (квитанціями, актами огляду, висновками експертів тощо), фактичний розмір матеріальної шкоди становить 180 829, 11 грн, виходячи з наступного: 516 150,00 гривень (матеріальний збиток за знищення КТЗ) -\~ 192 765,69 гривень (утилізаційна вартість КТЗ після пошкодження) - 156 750,00 гривень (виплата «ПрАТ «СК «Євроінс Україна») + 3500,00 гривень (франшиза) + 1144,80 гривень (витрати пов`язані з обстеженням транспортного засобу ТОВ «ВіДі-Край Моторз») +1050 гривень (витрати, пов`язані зі зберіганням на майданчику тимчасового утримання автомобіля) + 6800 гривень (витрати, пов`язані з доставкою автомобіля евакуатором) + 1700 гривень (витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги позивачеві) = 180 829,11 гривень. Просив суд викласти цивільний позов у новій редакції з уточненими позовними вимогами в частині ціни позову, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 230 829,11 гривень, з яких: 180 829,11 гривень - відшкодування матеріальної шкоди; 50 000 грн - відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати у загальному розмірі 24 473,99 гривень (складання звітів ФОП « [PERSON] » 6500 гривень, судовий збір 2 973,99 гривень, витрати на оплату правничої допомоги адвоката 15 000,00 гривень) ( а. с. 95-95а ). 09.10.2025 за вх. № 58196 судом отримано відзив, в якому\~ відповідач просив позов задовольнити частково. Не заперечував щодо стягнення з нього: залишкової суми збитків за пошкоджений автомобіль в сумі 166 634,31 грн; 6500 грн - вартість складання звітів ФОП « [PERSON] », суму судового збору та витрати на оплату правничої допомоги - 8000 грн, а також\~ моральну шкоду - 5000 гривень. В іншій частині просив відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем щодо стягнення з нього шкоди пов`язаної з наданням медичної допомоги позивачеві, оскільки така шкода повинна бути стягнута з страховика, а також інших підтверджуючих доказів в інших вимогах, які були понесенні позивачем саме даного пошкодженого автомобіля (витрати пов`язані з обстеженням транспортного засобу, витрати пов`язані зі зберіганням на майданчику тимчасового тримання автомобіля, витрат пов`язані з доставкою автомобіля евакуатором ) ( а. с. 111-113 ). В судове засідання, яке призначалося на 07.11.2025, після неодноразового відкладення з різних підстав, учасники не з`явилися. Згідно матеріалів справи були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, представник позивача та третя особа повідомлені, про що свідчать Довідки про доставку електронного документу, доставлено 03.10.2025 ( а. с. 115, 116 ), а відповідач ( його представник), про що свідчить розписка ( а. с. 107 ). Водночас, в матеріалах справи містяться заяви від представника позивача Воропай Р.М. ( а. с. 92, 101 ), в яких останній просив проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, в прохальній його частині, окрім іншого, просив розгляд справи проводити без нього та його представника ( а. с. 113 ). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Тому, суд приходить до висновку, що третя особа\~ ПАТ «СК «Євроніс Україна» була належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України. Заяв та клопотань від третьої особи на адресу суду не надходило. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). В свою чергу, позивач ( її представник ) та відповідач ( його представник ) скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності учасника справи ( відповідача), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. \~ Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ). Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріалів справи, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві,\~ прийшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2024 о 09 год. 50 хв. на автодорозі Київ-Одеса, де [PERSON] , як водій, керуючи транспортним засобом «Ford» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив зіткнення з бетонним відбійником, і в подальшому з автомобілем «Ford» д.н.з. [NUMBER] , що знаходився попереду та в подальшому який контактував з автомобілем «Ford» д.н.з. [NUMBER] , котрий внаслідок вказаного зіткнення здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota» д.н.з. [NUMBER] , що знаходився попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини встановлені постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2024 по справі № 369/17739/24, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 гривень в дохід держави ( а. с. 18 ). Так, в зазначеній вище постанові суду вказано, що [PERSON] в судове засідання з`явився, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказана вище постанова набрала законної сили - 02.12.2024. Так, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого, була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», про що зазначено в страховому полісі № [NUMBER] ( а. с. 19 ). При цьому страхова сума на відшкодування шкоди спричинено майну складає 160 000 гривень, а розмір франшизи становить 3500 гривень. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було здійснено регламентну виплату [PERSON] в межах страхового ліміту в розмірі 156 750,00 гривень ( а. с. 20). Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024, оціненої ФОП « [PERSON] », який діє на підставі Свідоцтва та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 443/2024 від 24.09.2024 Фондом державного майна України ( а. с. 41 ), матеріальний збиток, завданий власникові «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 516 150 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 1 559 922,65 грн ( а. с. 21-27 ). До вказаного звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024, додано Акт огляду транспортного засобу № 2541, в якому зазначено, що огляд здійснювався 10.09.2024 [PERSON] , транспортний засіб д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] ( а. с. 28 ). Крім того, до вищевказаного звіту додано фото пошкодженого автомобіля\~ КТЗ марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] ( а. с. 32 на звороті 39 ). До того ж, на аркуші справи 32 на звороті та 33, міститься копія свідоцтва про реєстрацію\~ транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Згідно звіту № 25/41.03.25 від 20.03.2025 про утилізаційну вартість КТЗ марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , оціненої ФОП « [PERSON] », склала 192 765,69 грн ( а. с. 43-50 ). Позивач зазначав, що залишає за собою право на залишки транспортного засобу. 02.04.2025 представник позивача [PERSON] звертався до відповідача з досудовою вимогою про відшкодування шкоди ( а. с.63-64,65 ), яка залишилася поза увагою. Оскільки у досудовому порядку питання повного відшкодування матеріальної шкоди позивачеві вирішено не було, [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,\~ завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка\~ її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Варто зазначити, що порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 ЦК України за змістом якої, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено та зазначено вище, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було здійснено регламентну виплату в межах страхового ліміту в розмірі 156 750,00 гривень. Оскільки розмір збитку відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024, значно становить більше ніж було здійснено в межах страхового ліміту, недостатність страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування, позивач правомірно вимагає її стягнення з відповідача в повному обсязі, як з особи, яка\~ її завдала. Так, у відзиві на позовну заяву стороною відповідача було визнано позов частково, в тому числі, не заперечував щодо пошкодження автомобіля «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] та відшкодування залишкової суми збитків за пошкоджений автомобіль в сумі 166 634,31 гривень. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників ( ч. 1 ст. 82 ЦПК України ). Водночас, сторона відповідача визнала суму в розмірі 166 634,31 грн, залишки суми збитків (матеріальний збиток 516 150,00 грн - утилізаційна вартість КТЗ після пошкодження 192 765,69 грн, з урахуванням\~ виплати «ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування в сумі 156 750,00 грн = 166 634,31 грн ), але стороною відповідача не було враховано 3 500 грн франшизи, яку не відшкодовує страхова компанія, а сплачує сам страхувальник, а тому, до 166 634,31 грн, яку визнав відповідач необхідно додати 3 500 грн франшизи і сума до стягнення по відшкодуванню збитків за пошкоджений автомобіль складатиме саме\~ у розмірі 170 134,31 гривень. Оскільки матеріальний збиток завданий власникові марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , складає 516 150,00 гривень, а утилізаційна вартість КТЗ після пошкодження 192 765,69 гривень, з урахуванням\~ виплати «ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування в сумі 156 750,00 гривень, 3 500 грн франшизи, яку не відшкодовує страхова компанія, а сплачує сам страхувальник,\~ з відповідача як винної особи підлягає стягненню на користь позивача задана матеріальна шкода за пошкоджений ТЗ марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 170 134,31 гривень. Підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача у загальному розмірі 6 500 грн, які були понесені позивачем [PERSON] за складання ФОП « [PERSON] » звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024 та звіту № 25/41.03.25 від 20.03.2025 про утилізаційну вартість КТЗ марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується наявними квитанціями до прибуткового касового ордеру ( а. с. 52, 53 ). До того ж, у відзиві на позовну заяву відповідач визнав та не заперечував щодо стягнення з нього 6 500 грн вартості складання звітів ФОП « [PERSON] ». Щодо посилань сторони відповідача у відзиві, що матеріали додані до позовної заяви взагалі не містять права власності на даний автомобіль позивачкою, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, а саме на аркуші справи 32 на звороті та 33, міститься копія свідоцтва про реєстрацію\~ транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача 1 144,80 грн, понесених витрат пов`язаних з обстеженням транспортного засобу ТОВ «ВіДі-Край Моторз», такі вимоги позивача хоча і підтверджують їх понесення наявним у справі Актом виконаних робіт від 10.09.2024 ( а. с. 55 ) та квитанцією ( а. с. 56\~ ), але не підлягають задоволенню, оскільки був пошкоджений автомобіль марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу та відповідно за результатами звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 25/41.09.24 від 24.09.2024, визначено матеріальний збиток завданий вказаному автомобілю в результаті його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, водночас, додані документи понесення витрат пов`язаних з обстеженням транспортного засобу, свідчать, що сума в розмірі 1 144,80 грн була сплачена саме за діагностику транспортного засобу з д.н.з. [NUMBER] , хоча з матеріалів справи та з постанови суду від 20.11.2024 вбачається, що відповідач [PERSON] зіткнувся з автомобілем марки «Ford Escape», д.н.з. [NUMBER] ,який належить позивачу. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних зі зберіганням на майданчику тимчасового тримання автомобіля, де сума складає в розмірі 1050 грн, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки додано до позовної заяви платіжна інструкцію на суму 1050 грн ( а. с. 59 ), в якій зазначено, що платником є [PERSON] , а отримувачем є [PERSON] ФОП, в призначенні платежу зазначено - оплата за зберігання ( [PERSON] ), водночас, незрозуміло яке даний отримувач коштів має відношення до майданчику тимчасового утримання автомобілів, а також не зрозуміла особа, що була платником, яка не має відношення до даної справи. Також, доказ ( платіжна інструкція ) не містить даних, що зберігався саме автомобіль належний позивачці, який номер та марка і що саме він зберігався на майданчику тимчасового утримання автомобілів. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача понесених витрат пов`язаних з доставкою автомобіля евакуатором у розмірі 6800 грн, то такі вимоги не підлягають задоволенню, тому що матеріали справи не містять докази в підтвердження доставки автомобіля евакуатором. Так в матеріалах справи наявна платіжна інструкція ( а. с. 58 ) в якій зазначено платником [PERSON] , а отримувачем [PERSON] ФОП, в призначенні платежу зазначено оплата за евакуатор [PERSON] , натомість, даний доказ не містить доказів того, що доставлявся автомобіль саме той який належить позивачці та саме той який є предметом спору. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 6 ст. 81 ЦПК України ). Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 1 700 грн пов`язані з наданням медичної допомоги, то з цього приводу суд приходить до наступного. Так, позивачем до матеріалів справи було додано консультативний висновок ортопеда-травматолога від 22.08.2024 ( а. с. 61 ) на цьому ж аркуші міститься копія квитанції про сплату 850 грн, а також консультативний висновок невролога\~ від 26.08.2024 ( а. с. 62), на цьому ж аркуші міститься і копія квитанції про сплату 850 гривень. У консультативному висновку ортопеда-травматолога від 22.08.2024 встановлені позивачу діагнози: поверхнева травма інших частин голови, забій (S41.80) неуточнена відкрита рана інших та уточнених частин плечового поясу (S40.0) забій плеча та плечового поясу. Забій потилочної ділянки голови. Забій лівого літьового суглобу, ссадніння, а у\~ консультативному висновку невролога\~ від 26.08.2024 встановлено діагноз (S06.00) струс головного мозку середнього ступеня (F43.0) гостра реакційна на стрес Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом. Відповідно до поліса № 217269107 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль, яким користувався відповідач, застрахований і страхова сума на одного потерплого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320 000 гривень, а тому [PERSON] є неналежним відповідачем щодо стягнення з нього шкоди пов`язаної з наданням медичної допомоги позивачеві, оскільки така шкода повинна бути стягнута з страховика, з вимогами до страхової компанії позивач не зверталась. Тому, позовні вимоги позивача в цій частині не підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 1 700 грн пов`язані з наданням медичної допомоги. Щодо позовних вимог позивача в часині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, то з цього приводу суд приходить до наступних висновків. Так, обґрунтовуючи свої вимоги в частині моральної шкоди, позивач обґрунтовувала її тим, що результатом неправомірних дій відповідача є спричинення ДТП, пошкодження транспортного засобу позивача та нанесення шкоди здоров`ю, чим останній завдана моральна шкода, що полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати активне, звичне для неї життя. Все це призвело до зайвого душевного напруження та відвідування закладів охорони здоров`я, стало причиною зміни її емоційно-психологічного стану та погіршення самопочуття. Доводилось часто пояснювати знайомим причини ДТП та фактично доводити власну невинуватість. На період ремонту автомобіля позивач не мала можливості комфортно пересуватись, зазнала певних незручностей. що також призводило до зайвих витрат коштів і часу. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них позивач та його родина взагалі змушені були відмовитись, що спричинило порушення розпорядку тижня позивача. З моменту вчинення відповідачем правопорушення сплинув досить тривалий період часу, проте останній не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачеві матеріальної і моральної шкоди, що не сприяло усуненню негативних наслідків, вчиненого [PERSON] правопорушення. Зазначене, не могло не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем правопорушенням позивачеві завдано ще й моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини третьої статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18 (провадження № 14-115цс21)). В свою чергу, з боку позивача не додавався висновок психолога щодо глибини фізичних та душевних страждань останньої. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно із п. 5 цієї ж постанови Пленуму ВС, згідно із загальними підставами цивільно - правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та винуватість останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також - інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн, оскільки саме така сума буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).\~\~\~ За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial