Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до\~суду\~з позовом, у якому просить розірвати договір будівельного підряду № 020725, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] 02.07.2025; стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 70000,00 грн. сплачених за договором, а також 25000,00 грн. моральної шкоди. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він на підставі договору дарування від 24.04.2003 та договору купівлі-продажу від 01.07.2006 є власником житлового будинку [ADDRESS] . 02.04.2025 зазначений будинок був пошкоджений внаслідок прильоту ворожого БПЛА, за даним фактом відкрито кримінальне провадження № 12025221220000507 від 02.04.2025. За программою є-відновлення [PERSON] отримав компенсацію у сумі 179876,87 грн. на ремонт будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України від 11.08.2025. 02.07.2025 між ФОП [PERSON] та позивачем був укладений договір підряду № 020725, за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням замовника виконати ремонтні оздоблювальні роботи, результатом яких стане облаштування об`єкта замовника, а замовник зобов`язався, прийняти та оплатити виконані роботи. Того ж дня позивачем було сплачено відповідачу 95000,00 грн. через термінал ПАТ КБ «Приватбанк» на закупівлю будівельних матеріалів, з яких відповідач повернув 25000,00 грн., однак відповідачем жодних матеріалів придбано не було, проведення будівельних робіт не проведено, тому позивач вважає, що відповідач припустився істотних порушень умов договору підряду від 02.07.2025, що є підставою для його розірвання, наслідком чого є стягнення з відповідача сплачених грошових коштів на виконання робіт, а також моральної шкоди, оскільки відповідач обманув позивача, той нервував та витрачав кошти та час на пошук підрядчика. Ухвалою Холодногірськогорайонного суду м. Харкова від 04.09.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено у судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи\~проводився за відсутності його учасників. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взявши до уваги позицію позивача викладену у позові, за відсутності відзиву, оскільки відповідач своїм правом про заперечення проти позову не скористався, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з витягів КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.12.2004, 18.08.2006 косоногов олег Миколайович є власником житлового будинку [ADDRESS] , у 4/5 частині на підставі договору дарування від 24.04.2003, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чепигою Т. Г.; у 1/5 частині на підставі договору купівлі-продажу від 01.07.2006, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чепигою Т. Г. (а. с. 3-4). Згідно з витягом з ЄРДР 02.04.2025 було зареєстровано кримінальне провадження № 12025221220000507 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 438 КК України за фабулою: 02.04.2025 у період з 00:30 год. по 01:00 год. політичне керівництво та військове командування рф з метою ослаблення держави Україна, вчинили неспровоковану військову агресію відносно народу, застосувавши засоби ведення війни, незаконних збройних формувань, вчинили обстріл цивільних об`єктів, розташованих на території Холодногірського району м. Харкова, порушуючи закони і звичаї ведення війни, здійснили масовний обстріл, попередньо БПЛА типу "ШАХЕД", по промисловій зоні та приватному сектору, у тому числі за адресою: [ADDRESS] , у результаті чого було пошкоджено зазначену будівлю (а. с. 5). За программою є-відновлення [PERSON] було нараховано та виплачено компенсацію у сумі 179876, 87 грн. на ремонт будинку, що підтверджується витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України від 11.08.2025 (а. с. 6-9). 02.07.2025 між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (підрядник) був укладений договір підряду № 020725, за умовами якого підрядник зобов`язався за завданням замовника виконати ремонтні оздоблювальні роботи, результатом яких стане облаштування об`єкта замовника, а замовник зобов`язався, прийняти та оплатити виконані роботи (п. 1.1. Договору). Згідно з п. 1.4, п. 1.5, п. 3.1 Договору сторони домовилися, що у зазначений термін «до 30 днів» 2025 року, що розпочинається не пізніше двох днів з моменту передання суми попередньої оплати, будуть проведені роботи, а саме: демонтаж пошкоджених елементів зруйнованої покрівлі, заміна всіх елементів стропильної конструкції, монтаж гідроізоляції, влаштування обрешітки, монтаж метало профільних листів та монтаж системи водовідведення, загальною площею 130 кв. м. П. 2. 1 Договору визначена вартість робіт, яка за погодженою договірною ціною склала 179900,00 грн.4 замовник проводить передоплату у розмірі 100% від загальної суми виконаних робіт підряднику у розмірі 100000,00 грн. (п. 2.3). (а. с. 10-12). Як вбачається з копії розписки від 13.08.2025 [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 70000,00 грн., отриманих за договором підряду № 020725 від 02.07.2025, у строк до 23.08.2025. (а. с. 13). 02.07.2025 [PERSON] з картки єВідновлення було сплачено «Мастер даху м. Харків» грошові кошти у розмірі 95000,00 грн. через термінал ПАТ КБ «Приватбанк». 03.07.2025 [PERSON] було сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 21700,00 грн. через ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, яка відповідно до ч. ч. 2, 3\~ст. 12 ЦПК України\~полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 1\~ст. 837 ЦК України). Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб(ст. 839 ЦК України). Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником (ч. 1\~ст. 844 ЦК України). Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1\~ст. 846 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст.\~858\~ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе (ч. 2\~ст. 858 ЦК). Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (ч. 3\~ст. 858 ЦК). Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 875 ЦК України\~за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. Згідно ч. 1\~ст. 877 ЦК України\~підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Відповідно до ч. 3\~ст. 879 ЦК України\~у разі неможливості використання матеріалу (деталей, конструкцій) або устаткування, наданого замовником, без погіршення якості виконуваних робіт підрядник має право відмовитися від договору та вимагати від замовника сплати ціни робіт пропорційно їх виконаній частині, а також відшкодування збитків, не покритих цією сумою. Згідно з ч. 3\~ст. 875 ЦК України\~до договору будівельного підряду застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. З укладеного між сторонами договору та наведених позивачем доводів встановлено, що між сторонами існували договірні взаємовідносини, що виникли з договору підряду, на виконання умов якого замовником сплачено кошти, що визнається відповідачем, однак будівельні роботи відповідачем не виконані. Зі змісту\~ст.\~525\~ЦК України вбачається що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~не встановлений\~або визначений\~моментом пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~у будь-який\~час.\~Боржник повинен\~виконати такий\~обов`язок\~у семиденний\~строк від\~дня пред`явлення\~вимоги,\~якщо обов`язок\~негайного виконання\~не випливає\~із договору\~або актів\~цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач має\~право відмовитися\~від договору\~про виконання\~робіт (надання\~послуг)\~і вимагати\~відшкодування збитків,\~якщо виконавець\~своєчасно не\~приступив до\~виконання зобов`язань\~за договором\~або виконує\~роботу так\~повільно,\~що закінчити\~її у\~визначений строк\~стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Нормами\~статті 22 ЦК України\~встановлено,\~що особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування.\~Збитками є:\~витрати,\~які особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки). Стаття 386 ЦК України\~регламентує, що власник має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до\~ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2\~ст. 1192 ЦК України\~передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого та встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди позивачем надано витяг з ЄРДР, договір підряду, виписки КАТ КБ «Приватбанк» про перерахунок грошових коштів. Виходячи зі змісту наведених вище норм діючого законодавства, замовник за договором підряду має право вимагати розірвання договору у випадку, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору - підряду або інші істотні недоліки в роботі або якщо підрядник не виконав вимоги про усунення недоліків в розумний строк, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 70000,00 грн., оскільки відповідач умови договору не виконав, роботи не зробив, а тому припустився саме істотних відступів від умов договору. За змістом\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Крім того, відшкодування моральної шкоди не може використовуватися як спосіб збагачення, що узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 23.10.2024 по справі № 293/174/23. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральнихі фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі № 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та\~23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи,що завдала моральної шкоди,з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; 2) у випадку, якщо недосягли домовленості, то рішення суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 р. у справі № 216/3521/16 (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. У постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного Суду зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові зазначено, що тягар доказування розподіляється наступним чином: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. В силу положень ч. 4\~ст.\~263\~ЦПК України Верховний Суд зазначив, в постанові від 02 червня 2021 р. (справа № 355/1454/19), що при вирішенні питання в частині відшкодування моральної шкоди у правовідносинах, на які поширюється\~Закон України «Про захист прав споживачів»\~(постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18), відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки дійсно невиконанням договору підряду позивачу заподіяно таку шкоду, яка знайшла відображення у неможливості користування своєю власністю при наявності обґрунтованих сподівань при укладенні договору на своєчасне проведення ремонтних робіт будинку, однак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що саме розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 25000,00 є розумним, спвмірним та достатнім, не має на меті збагачення, а тому вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені. ЄСПЛ указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову судові витрати у сумі 1211,20 грн. покладаються на відповідача зі стягненням їх на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial