Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та просить визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача та Салону для тварин «[INFO]» на повагу до честі, гідності, ділової репутації наступну репутацію, розповсюджену відповідачем: - Відповідач знає, що Салон для тварин «[INFO]» - це погана клініка; - Салон для тварин « [INFO] » та я, як головний лікар, неякісно надаємо ветеринарні послуги; - Я вводила відповідача в оману, говорячи, що чорний котик, якого вона принесла, здоровий та може їхати в родину; - Відповідача було введено в оману стосовно оплати за ветеринарні послуги, надані в Салоні для тварин « [INFO] »; - Відповідачу в Салоні для тварин «[INFO]» пропонували надання послуг на умовах бартеру; - Ні я, ні моя команда в Салоні для тварин « [INFO] » не лікуємо тварин, а знущаємось над ними, проявляємо недбалість; - Я та моя команда в Салоні для тварин «[INFO]» довели до інвалідності та покалічили цуценя Делайта; - Цуценя Делайт пережив три операції з причин недбалості мене як ветеринарної лікаря; - Цуценя Делайт вакцинували в Салоні для тварин « [INFO] » в той час, як він був в загрозливому для життя стані; - Салон для тварин « [INFO] » та я як головний лікар надаємо послуги перетримки тварин; - [PERSON] є моєю довіреною особою та довіреною особою Салону для тварин «[INFO]». Зобов`язати відповідача спростувати зазначену вище недостовірну інформацію у такий самий спосіб в який було поширено вказану інформацію, а саме в «історіях» та постах в акаунті відповідачки під ніком [PERSON] в соціальній мережі «Інстаграм», офіційній професійній сторінці Салону для тварин « [INFO] » в пошуковій системі «Google», на інших ресурсах в мережі інтернет. Стягнути з відповідача на користь позивача 41 000 грн. матеріальної шкоди. Стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. Вимоги позову обґрунтовано тим, що позивач є дипломованим лікарем, з повною вищою освітою та стажем роботи більше 30 років, працює головним лікарем та директором Салону для тварин «[INFO]». Вказує, що 18.02.2024 відповідач [PERSON] , котра кілька років поспіль обслуговувала тварин у Салоні «[INFO]», при цьому при зверненні у клініку відповідач поводила себе агресивно, некультурно, заважала відвідувачам клініки, агітуючи не звертатись людей в подальшому до салону. Починаючи з лютого 2024 року [PERSON] розповсюджує в мережі інтернет, зокрема в соціальній мережі «Інстаграм» неправдиву інформацію стосовно позивача та Салону «[INFO]», яка шкодить честі, гідності, діловій репутації позивача. В соціальній мережі звинуватила [PERSON] , як головного лікаря, у неякісно наданих ветеринарних послугах, стверджує, що позивач та її команда довели до інвалідності та покалічили цуценя Делайта . Позивач зазначає, що на початку січня в Салон «[INFO]» поступило цуценя Делайт з переломом задньої кінцівки після дорожньо-транспортної пригоди. В клініці собаку оглянули, зробили необхідні обстеження, зокрема рентген, УЗД, перевірили цілісність внутрішніх органів та виявивши перелом стегнової кістки провели оперативне втручання остеосинтез. Після зазначених маніпуляцій цуценя перебувало у клініці 10 днів, після чого було передане на перетримку, оскільки тварина перебувала в стабільному стані, рухався та дихав. Позивач вказує, що по спливу деякого часу стало відомо, що цуценя знаходиться на перетримці у [PERSON] , котра 18.02.2024 прийшла в клініку та в емоційному стані повідомила, що до неї в квартиру увірвалась відповідач з трьома невідомими особами, звинуватили у поганому ставленні до собаки та забрали цуценя Делайта. Наступного дня відповідач в приватній переписці звернулась до позивача з вимогою прокоментувати стан цуценяти, на що [PERSON] порадила звернутись до ветлікарні «Діавет», яка спеціалізується на операціях на грудній порожнині, оскільки існували припущення щодо розриву діафрагми у цуценяти. Після зазначеного, відповідач почала активно поширювати в мережі інтернет неправдиву інформацію про позивачку та Салон «[INFO]», зокрема закликала користувачів писати негативні відгуки. Після зазначених дій, користувачі мережі почали активно розповсюджувати негативні відгуки та коментарі. При цьому, на думку позивача користувачі не розбирались чи правдива інформація була розповсюджена відповідачем та сформували негативну думку про позивачку та Салон «[INFO]». Відповідач звинуватила позивача у брехні, некомпетентності, меркантильності, стерджуючи, що позивач та її команда не лікують тварин, знущаються над тваринами проявляючи недбалість. Позивач зазначає, що виконує свої обов`язки сумлінно, постійно вдосконалюють ветеринарну майстерність та рівень кваліфікації. Поширенням відповідачем неправдивої інформації про позивача та Салон для тварин «[INFO]» створено негативну оцінку особи лікарів клініки, завдано шкоди честі, гідності та діловій репутації позивачки, оскільки професія ветеринарного лікаря є соціально важливою, передбачає безперервний високопрофесійний процес надання ветеринарної допомоги домашнім улюбленцям та взаємодії з їх власниками. Поширення недостовірної інформації стосовно неї та Салону для тварин «[INFO]» завдано позивачу страждань та принижень, що оцінено останньому у розмірі 80 000 грн. та є мінімальною, розумною та справедливою для відшкодування моральної шкоди, завданою позивачці в результаті публічних принижень та неправдивих звинувачень. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки матеріальної шкоди у розмірі 41 000 грн. 27.09.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Сікачовим С.Ю. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача заперечує щодо заявлених позовних вимог у повному обсязі. Представник вказує, що при наданні медичної допомоги для тварин відповідач зверталась до позивача з метою надання такої медичної допомоги тваринам, їх тимчасовій перетримці, при цьому позивач надавала їй такі послуги або скеровувала до інших фахівців. 06.01.2024 до відповідача передзвонила її знайома Лідія та повідомила, що стала свідком того, як в Київській області збили маленького песика і попросила про допомогу. Відповідач одразу зголосилася, забрала тварину та доставила до клініки «[INFO]», оскільки песик Делайт був в дуже тяжкому стані. Наступного дня відповідач цікавилась станом собаки шляхом направлення повідомлення через застосунок Viber, у відповідь позивач надала короткий звіт по ситуації з Делайтом, зокрема направила фото рентгенограми і рахунок за надані послуги. Зі слів відповідача можна зробити висновок, що рентген було зроблено лише задніх кінцівок, без УЗД сечового міхура, оскільки у собаки йшла кров зі статевого органу. Водночас з рахунку, що було надано, вбачається, що псу не було зроблено аналізів крові, які робляться хоча б на предмет з`ясування наявності анемії. Потім собака почала погано їсти і пити, і їй призначили додаткове лікування. Початком до конфлікту послужило те, що у рахунку від 10.01.2024 було зазначено, що песик їсть, п`є, ходить в туалет, проте відповідач була в клініці в цей день відвідувала Делайта та зафіксувала на відео, що собака не встає, важко дихає і нічого не їсть. В подальшому, 15.01.2024 під час відвідування Делайта його стан не змінився: він так само майже не рухався і нічого не їв, що підтверджується фото та відео, долученими до відзиву на позовну заяву. Проте, 17.01.2024 Делайта виписано і передано на перетримку, однак стан собаки поганий, він так само не їв, майже не пив і не рухався. З зазначеного незрозуміло, на підставі чого лікарями клініки «[INFO]» було зроблено висновок про можливість виписки, оскільки жодних повторних рентгенів, УЗД зроблено не було, аналізів також не було відібрано. У рахунку від 17.01.2024 зазначено, що повторний рентген варто зробити через 2-3 місяці. 17.01.2024 відповідач з чоловіком та [PERSON] , котру відповідачу порекомендувала позивач в якості особи, що може у себе тримати тварин на перетримці, забрали цуценя. Відповідачем було уточнено у позивача інформацію з приводу проведення УЗД дослідження внутрішніх органів та загального рентгену всього тіла, на що позивачем повідомлено, що зроблено повний рентген і УЗД всіх органів наступного дня 07.01.2024. Однак зазначене не відповідало дійсності, оскільки на скріншотах, що додаються до відзиву, вбачається, що рентген було зроблено лише задніх кінцівок, а на наступний день рентген і УЗД не робилися взагалі. Представник відповідача звертає увагу суду на фото і відео 18.01.2024, а також на відео від 24.01.2024 песик Делайт сидить на одному місці, собаці важко, він не грається, не змінює свою позицію, що вказує на те, що весь цей час з його здоров`ям не все в порядку і щось не дає можливість йому повноцінно жити та турбує. При цьому стан собаки не змінювався на краще, однак Делайту проводиться вакцинація, що підтверджується відповідним рахунком, сплаченим відповідачем. В даному випадку при такому стані здоров`я вакцинацію не можна було проводити, бо це ще більше погіршило стан собаки. 18.02.2024 відповідач забрала собаку з перетримки і передала новим господарям, водночас стан собаки не змінився. Проте 19.02.2024 нові господарі Делайта повідомили, що з собакою після прийому їжі стаються судоми, а відтак Делайта було доставлено у ветеринарну клініку, в якій було зроблено заключення, що у собаки зібралася застаріла рідина у внутрішніх органах і він потребує термінової операції. В клініці «Діавет» повідомили, що собака знаходиться в дуже важкому і запущеному стані і що її шанси на виживання, навіть при умові проведення термінової операції, мінімальні, бо рідини в легенях дуже багато і печінка майже не працює. У зв`язку з зазначеним, відповідач одразу списалася з позивачем, ця переписка була емоційною, оскільки Відповідач сильно переживала за песика і його стан. Позивач порекомендувала клініку «Діавет» для проведення операції по видаленню діафрагмальної грижі. Позивач на прохання прокоментувати висновки іншої клініки з метою розуміння подальших дій відмовилась давати відповіді, а її розмова зводилася до перекладання провини на нових господарів, у яких по факту собака пробула добу, при цьому подальшу операцію, яку треба було провести терміново у тварини, яку вона до цього лікувала кілька тижнів, вона переадресувала на іншу клініку. Саме така реакція позивача викликала у відповідача велику кількість негативних емоцій. Відповідач зазначає, що позивачем у позовній заяві по даній справі Позивачем зазначено вимоги щодо визнання недостовірною інформації і в прохальній частині зазначено, яку інформацію позивач прагне визнати недостовірною, але в той же час не зазначено конкретики, зокрема відсутні посилання на кожен текст із зазначенням дати, часу і самого тексту, який позивач хоче спростувати та наданням такого тексту. Більше того, більшу частину цих словосполучень відповідач не розміщала у себе в соцмережах і в мережі Інтернет. Окремо сторона відповідача зупиняється на добросовісності позивача і клініки, яку вона представляє, їх стандартах надання ветеринарних послуг, належності, можливості і законності надання цих послуг. Це дає підстави говорити про недбалість і про халатність у надання ветеринарних послуг позивач при поступленні до неї Делайта не зробила повне УЗД всіх внутрішніх органів і рентген всього тіла. Також рентген робився в одній проекції, що завадило навіть теоретично визначити проблеми з діафрагмою собаки. Перед випискою не робились ані рентген, ані УЗД дослідження, у зв`язку з цим незрозуміло, чим керувалися лікарі клініки, коли виписували собаку в незадовільному стані. Також відповідач не погоджується з вимогою позову про стягнення 41 000 грн. матеріальної шкоди та 80 000 грн. моральної шкоди, оскільки вважає, що публікація відповідача моральної шкоди на своїй сторінці позивачу не нанесла, а й навпаки моральна шкода була нанесена відповідачеві і її сім`ї, які змушені були витрачати свої кошти, переживати за життя собаки і знаходити інші клініки, які б боролися за життя тварини. Сторона відповідача вказує на те, що частина публікацій, які хоче спростити позивач, не були розміщені відповідачем в її акаунті і до них відповідач не має ніякого відношення. Позивач також не наводить конкретних посилань на них, частина з цих публікацій є оціночними судженнями, а інша частина - це інформація, яка розміщена, але яка відповідає дійсності, не є недостовірною, підтверджується як самим позивачем, так доказами наданими відповідачем до відзиву. Позивач не надає розрахунку щодо розміру моральної шкоди, а лише оцінює її розмір, виходячи зі своїх власних переконань, проте без обґрунтування така сума є фікцією, оскільки позивач не зазначає причинно-наслідковий зв`язок між моральними втратами, які він нібито переніс і сумою заявленої позовної вимоги, Отже, позивачем не надано обґрунтування з належними розрахунками, які підтверджують стягнення саме 80 000 грн. моральної шкоди. Також, позивачем не надано інших доказів на підтвердження моральних страждань у зв`язку з публікаціями. Також сторона відповідача вважає сумнівним розрахунок позивача розміру матеріальної шкоди у розмірі 41 000 грн., оскільки за основу позивач бере цифру переглядів сторіс відповідача 2 500, проте незрозуміло звідки зазначена цифра взята, оскільки статистика перегляду сторіс, деякі з яких стали предметом цього спору становить трохи більше 300, з яких залучених акаунтів максимум 19. При цьому походження зазначених позивачем цифр та відсотків позивачем не обґрунтовується. Позивач не надає жодного належного, допустимого, достовірного і обґрунтованого доказу таких вимог і їх розміру, а свою позицію обгрунтовує саме припущенням, а в певних аспектах взято завищену в 10 разів метрику. В зв`язку з цим, сторона відповідача вважає, що заявлені позивачем суми грошової вимоги не підлягають стягненню,оскільки вони належним чином не обґрунтовані, не доведено їх зв`язок з моральними стражданнями позивача, сам факт таких страждань і переживань, їх вплив на стан позивача і причинно-наслідковий зв`язок між ними. Одночасно з поданням стороною відповідача відзиву на позовну заяву, до суду подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву. Позивачем [PERSON] 07.10.2024 подано до суду заперечення на клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого позивач просила відмовити відповідачу у задоволенні вказаного клопотання. 14.11.2024 від позивача до суду надійшло клопотання про проведення по справі судової-психологічної експертизи. 14.01.2025 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якого зазначено, що відповідач не має офіційного статусу зареєстрованого волонтера у розумінні чинного законодавства України, а її діяльність - це скоріше самоорганізована допомога тваринам, що не змінює правової оцінки поширеної нею інформації та не свідчить про наявність у неї спеціальних прав чи пільг волонтера, передбачених законом. Відповідач не має вищої ветеринарної або медичної освіти, котра дозволила б їй робити фахові висновки щодо якості чи правильності надання ветеринарної допомоги. Її оцінки стосовно ветеринарних процедур, діагностики чи лікувальних заходів, здійснюваних позивачем (дипломованим спеціалістом із багаторічним стажем) носять виключно суб`єктивний характер. Оскільки відповідач не має відповідних фахових знань і офіційно визнаної кваліфікації у галузі ветеринарної медицини, її висловлювання про «неякісне лікування» чи «неналежні методи діагностики» є дилетантськими та суб`єктивними і не можуть спростувати чи нівелювати доказів, наданих дипломованим досвідченим ветеринарним лікарем (Позивачем) та належно оформленою ветеринарною документацією, яка була надана у повному обсязі Відповідачу. Відповідач особисто забирала Делайта з Салону для тварин «[INFO]» після спливу післяопераційного періоду. На момент виписки собака був в стабільному стані, зокрема, це видно на відео, які Відповідач долучила до відзиву. Делайт нормально їв, пив воду, нормально дихав, рухався, виляв хвостиком. Були призначені подальші контрольні рентгени стосовно перелому кінцівки. Всі дослідження, рентгени та рекомендації були передані дівчині, яка його привезла, та Відповідачу. Позивач вказує, що Собака перебував 10 діб у стаціонарі, був оглянутий і виписаний у стабільному стані, що чітко фіксують записи і показники тварини (зокрема, фото- та відеоматеріали). Подальші ускладнення (розрив діафрагми) сталися пізніше, коли Делайт вже був за межами клініки. Відповідно, підстав пов`язувати це з «неналежним лікуванням» немає. Також важливо зазначити, що Відповідач користувалася ветеринарними послугами Салону для тварин «[INFO]», де працює Позивач, та зверталася до Позивача як до ветеринарного лікаря багаторазово протягом декількох років. Якщо вона вважала, що Позивач як ветеринарний лікар та клініка, де Позивач працює - Салон для тварин «[INFO]», була такою «халатною», «некомпетентною» та «не мала відповідних дозволів на роботу», як нині стверджує Відповідач, - незрозуміло, чому вона зверталась до Позивача так багато разів для лікування різних тварин упродовж років. Це саме по собі спростовує «повну недбалість» і «дискредитацію» Позивача та ветеринарної клініки, де вона працює. Щодо наведеної стороною відповідача у відзиві інформації про «відсутність» ліцензій та дозвільних документів, позивач вказує, що підняття відповідачем питання про наявність чи відсутність додаткових дозволів, підприємницької діяльності позивача, не входить до предмету розгляду, встановленого позовними вимогами. 15.01.2025 [PERSON] подано до суду додаткові пояснення, подані як вказує відповідача з метою економії часу суду для вивчення матеріалів справи і розуміння позиції відповідача, сторона Відповідача по справі надає повторно Додаткові пояснення по даній справі, які вже були надані до суду на попередньому судовому засіданні. Позивачем 14.01.2025 подано заперечення на додаткові пояснення, згідно з якими зазначено, що відповідач намагається переоцінити обставини справи та додати нові раніше не озвучені факти. Позивач вказує, що відповідачем у поданих додаткових поясненнях надає низку відомостей, які можна було надати у відзиві, проте не було надано вчасно. 13.02.2025 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказано, що відповідач є волонтером ГО «УРСА МАДЖОР», при цьому доводи позивача стосовно відсутності відеозапису, з якого вбачалось би, що після виписки собака важко дихає і знаходиться в незадовільному стані, не відповідає дійсності, оскільки такі відео існують та направлені позивачу на електронну пошту та ЄСІТС. При цьому стороною відповідача в жодному процесуальному документі не зазначено про відсутність ліцензії на проведення ветеринарної практики, а вказує на існування порушень позивачем умов ведення ветеринарної практики, а саме ліцензійних умов по вказаному виду діяльності. Відповідачем 15.07.2025 до суду подано додаткові пояснення щодо показів свідків. 06.10.2025 позивачем надано додаткові пояснення, у відповідності з якими позивач вказує, що відповідачкою системно та послідовно, було опубліковано і розміщено матеріали в Instagram аканті, а також залишено відгуки в Гугл профілі ветеринарної клініки де працює позивачка, при цьому поширена інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року постановлено передати матеріали справи № 757/15955/24-ц за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 05 серпня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва залишено позовну заяву без руху, надано строк для усунення недоліків. 03 вересня 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва прийнято справу до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сікачова С.Ю. про проведення судового засідання, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - залишено без задоволення. 13 листопада 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва залишено без задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сікачова С.Ю. про проведення судового засідання, в режимі відеоконференції Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2025 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сікачова С.Ю. про проведення судового засідання в режимі відео конференції задоволено. Ухвалою суду від 15 січня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про призначення судово-психічної експертизи. 05 лютого 2025 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва постановлено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Сікачова С.Ю. залишити без задоволення. Враховуючи те, що предмет спору та відсутність в матеріалах справи даних та матеріалів щодо характеристики психологічного стану позивача за попередній період, починаючи з лютого 2024 року, а саме поширення відповідачем оспорюваних публікацій, що необхідні для проведення судово-психологічної експертизи, а також з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 р. по справі № 522/1029/18, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання [PERSON] про призначення судово-психологічної експертизи по справі. Зокрема позивач, збираючи докази на підтвердження позовних вимог у справі, не була позбавлена можливості звернутись до експертної установи для проведення психологічного дослідження та отримання висновку для подальшого подання до суду. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши покази свідків зі сторони позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та свідків зі сторони відповідача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , котрі повідомили про події, що стосувались лікування цуценяти «Делайта», його перетримки, пошуку нових господарів, а також лікування в іншій клініці, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Фактичні обставини справи. Судом встановлені наступні правовідносини. Позивач працює Головним лікарем та директором Салону для тварин «[INFO]». Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були знайомі, періодично співпрацювали в сфері допомоги тваринам, оскільки відповідач [PERSON] є волонтером та займається допомогою тваринам, зокрема знаходить тварин, що перебувають у небезпеці, проводить організаційні заходи для лікування тварин, шукає для тварин потенційних господарів, що сторонами в процесі розгляду справи не заперечувалось. 06.01.2024 [PERSON] було передано [PERSON] на лікування цуценя «Делайта», котрий після наїзду автомобіля перебував у тяжкому стані і потребував термінового лікування. Після проведення маніпуляцій, обстеження та оперативного втручання ветеринарними лікарями клініки цуценя «Делайт» перебувало у клініці 10 днів, після чого було передане на перетримку. В подальшому, за станом здоров`я цуценяті вже в іншому медичному закладі продовжувалась надаватись медична допомога. Позивач вказує на те, що відповідач після зазначеної ситуації з твариною, почала розповсюджувати в мережі інтернет на особистій сторінці «Інстаграм» недостовірну інформацію щодо позивача. Судом встановлено, що відповідачу належить акаунт в соціальній мережі «Інстаграм» під ніком «[PERSON]», що підтверджено особисто відповідачем в процесі розгляду справи. В матеріалах справи на сторінках з 20 по 48 (том 1) містяться скріншоти з особистої сторінки відповідача [PERSON] в соціальній мережі «Інстаграм», а також коментарі, опубліковані в підрозділі «відгуки» сервісу GOOGLE, котрі містять наступну інформацію: «…Мне прислали видео, операция завершена. Но он может не выжить до утра. Он находится на искусственном дихании и сможет ли дышать сам - неизвесно, так как легкие в ужасном состоянии, как и други органы. По факту операции, врачи сказали, что до такого состояния надо было довести !!!! Что состояние легких и органов - это надо было время, 3 недели, месяц, чтоб они до такого дошли!» (скріншот на сторінці 20) «…Клиника отказывается признавать свою вину и даже отказалась сегодня принимать щенка (тепер я понимаю почему, я была даже в шоке, почему [PERSON] оказывается, не хотела брать ответственность за смерть!!!...)» (скріншот на сторінці 21) «…Также многие отмечали, насколько неприязна [PERSON] , но исходила из того, что по моим животним вроде все норм, и может просто люди не нашли общего язика…..Потом была ситуация с котиками, когда моих котиков хотели в кликнике отдать в село, где я согласия не давала. Потом разные штуки, что нам принесли в клинику котиков, что они оплатять вакцину и стерилизацию, чтоб я помогла найти дом, а потом по факту платила я. Зачем врать? И ситуация с Делайтом стала последней каплей!!!!» (скріншот на сторінці 22) «…Пишите отзывы тут, в гугле, они не смогут их удалить. Чтоб другие знали, какие последствия после лечения в клинике…» (скріншот на сторінці 23) «..Пожалуйста, в Гугле, забивая в поисковик салон [INFO], оставте отзыв, чтобы уберечь других людей, там они не смогут удалить отзыв!!!...» (скріншот на сторінці 24) «…. Я волонтер тварин, ні в якому разі не лікуйте своїх улюбленців в цій клініці і особливо у [PERSON] ! Я чула багато поганих відгуків, але думала, що люди не порозумілись, що з моїми тваринами все ок, поки не почались випадки, що пішли проблеми в лікуванні з моїми врятованими хвостиками…» (скріншот на сторінці 25) Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором В силу ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд з прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене, та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: факти, що вважаються загальновідомими; підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; посилання на незалежне дослідження. Тобто, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Відповідно до ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавчим правом на відповідь. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином чи у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 185/871/18. Позивач, обґрунтовуючи вимоги позову та підстави звернення до суду посилається на те, що відповідачем опубліковано на своїй сторінці в соціальній мережі «Інстаграм» низку постів негативного характеру, що стосуються позивача [PERSON] та Салону для тварин « [INFO] ». Зокрема відповідач звинуватила позивача у брехні, некомпетентності, меркантильності, стерджуючи, що позивач та її команда не лікують тварин, знущаються над тваринами, проявляючи недбалість. Позивач, зокрема просить визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача та Салону для тварин « [INFO] » на повагу до честі, гідності, ділової репутації наступну репутацію, розповсюджену відповідачем: «- Відповідач знає, що Салон для тварин «[INFO]» - це погана клініка; - Салон для тварин « [INFO] » та я як головний лікар неякісно надаємо ветеринарні послуги; - Я вводила відповідача в оману, говорячи, що чорний котик, якого вона принесла, здоровий та може їхати в родину; - Відповідача було введено в оману стосовно оплати за ветеринарні послуги, надані в Салоні для тварин « [INFO] »; - Відповідачу в Салоні для тварин «[INFO]» пропонували надання послуг на умовах бартеру; - Ні я ні моя команда в Салоні для тварин « [INFO] » не лікуємо тварин, а знущаємось над ними, проявляємо недбалість; - Я та моя команда в Салоні для тварин «[INFO]» довели до інвалідності та покалічили цуценя Делайта; - Цуценя Делайт пережив три операції з причин недбалості мене як ветеринарної лікаря; - Цуценя Делайт вакцинували в Салоні для тварин « [INFO] » в той час, як він був в загрозливому для життя стані; - Салон для тварин « [INFO] » та я як головний лікар надаємо послуги перетримки тварин; - [PERSON] є моєю довіреною особою та довіреною особою Салону для тварин «[INFO]». Суд, при вирішенні справи приймає до уваги той факт, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Дослідивши матеріали справи в цілому, проаналізувавши кожен скріншот публікацій, наданий позивачем, суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги в частині визнання недостовірною тексту: «Відповідач знає, що салон для тварин « [INFO] » це погана клініка», « Салон для тварин « [INFO] » та я, як головний лікар неякісно надаємо ветеринарні послуги», «Відповідачу у Салоні для тварин « [INFO]» пропонували надання послуг на умовах бартеру », «ні я, ні моя команда в Салоні для тварин « [INFO] » не лікуємо тварин, а знущаємося над ними, проявляємо недбалість», «я та моя команда в салоні для тварин «[INFO]» довели до інвалідності та покалічили цуценя Делайта », «цуценя Делайт пережив три операції з причин недбалості мене, як ветеринарного лікаря», « Салон для тварин «[INFO]» та я як головний лікар надаємо послуги перетримки тварин», « [PERSON] є моєю довіреною особою та довіреною особою Салону для тварин «[INFO]» не підлягають задоволенню, у зв`язку з тим, що відповідач не розміщала публікації зазначеного змісту, що підтверджується матеріалами справи. Щодо зазначеного позивачем наступного змісту висловлювання «Я вводила Відповідача в оману, говорячи, що чорний котик, якого вона принесла, здоровий та може їхати в родину», слід зауважити, що не вбачається підстав для визнання такої інформації недостовірною, такою, що порушує права позивача, оскільки в процесі розгляду справи відповідачем та свідками було підтверджено, що вказаний вислів є таким, що відповідає ситуації, що склалась в процесі лікування «чорного котика». Вказане також стосується висловлювання: «Відповідача було введено в оману стосовно оплати за ветеринарні послуги, надані в Салоні для тварин «[INFO]», «цуценя Делайта вакцинували в Салоні для тварин «[INFO]» в той час, як він був загрозливому для життя стані». Варто зауважити, що матеріали справи містять докази проведення маніпуляцій щодо вакцинації цуценяти у вказаний період, а відтак такі твердження є правдивими. Проаналізувавши наведені цитати, суд оцінює їх як суб`єктивну думку відповідача, висловлену емоційно із використанням зворотів мови, таких як гіперболи, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати. Вищенаведені висловлювання є оціночними судженнями відповідача про думки, мету та цілі поведінки позивача, правдивість яких довести неможливо, а тому вони не можуть бути предметом судового захисту у розумінні положень статей 94, 277 ЦК України. У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» (рішення від 31 липня 2007 року) Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц (провадження № 61-319 св 21), від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20 (провадження № 61-18186 св 20), від 22 лютого 2023 року у справі № 757/62109/18-ц (провадження № 61-2247 св 22). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції негативного доказу для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що позивач не довела наявність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, шляхом спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди. З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права, принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача та зобов`язання спростувати інформацію, слід відмовити. Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 41 000 грн. у зв`язку з недоведеністю, з огляду на наступне. Слід зазначити, що розрахунок позивача будується на орієнтованій кількості переглядів сторіс відповідача в кількості 2 500, при цьому позивач вказує, що 10 % від вказаної кількості переглядів сторіс мають домашніх улюбленців, а 5 % є підписниками соціальної мережі «Інстаграм» відповідача, та ніколи не відвідають Салон для тварин «[INFO]». При цьому зазначені позивачем цифри не підтверджені, а статистика є незрозумілою та нечіткою, а відтак такий облік є лише припущенням позивача та не може бути покладений в основу нарахування вартості матеріальної шкоди, яку за твердженням позивача, було надано відповідачем внаслідок розміщення в себе на сторінці «Інстаграм» інформації. Щодо позовної вимоги, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 80 000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пункт 3 ч. 2 ст. 23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними, згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачами не надано жодних доказів заподіяння моральної шкоди з вини відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також те, що позивачем не наведено доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed