Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник позивача Паладич А.О., яка діє на підставі довіреності від 18.06.2025р., звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1572399 від 15.06.2024 в розмірі 28\~579,99 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 15.06.2024 між ТзОВ «Селфі кредит» та відповідачкою був укладений договір №1572399 про надання споживчого кредиту. На підставі такого договору відповідачці були надані кредитні кошти шляхом перерахування їх на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] . Внаслідок користування кредитними коштами за відповідачкою виникла заборгованість в загальній сумі 28\~579,99 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4\~999,99 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 14\~250 грн., пеня 9\~330 грн. Відповідно до договору факторингу №01.02-01/25 від 20.01.2025, укладеного між ТзОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор), до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №1572399 від 15.06.2024 року на загальну суму 28\~579,99 грн., з яких: 4\~999,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 250 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9\~330 грн. пеня. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Від відповідачки відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 09.09.2025р. матеріали справи передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю відповідно до ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 03.10.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві виклав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі. Окрім того, до позовної заяви додане окреме клопотання, в якому представник позивача просив розглянути справу у відсутність представника та одночасно вказував, що не заперечує проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом направлення судової повістки про виклик до суду у мобільний за стосунок додаток «Viber» (доставлено 03.10.2025р.) та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 15.06.2024р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі Договір про надання споживчого кредиту про продукту «NewShort» №1572399, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т405 /а.с. 17-25, 22-23, 28-19/. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 3 000 грн., зі строком користування кредитом 360 днів з періодичністю платежів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 цього Договору (п.п. 1.3, 1.4, 1.5.1 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 19\~200 грн. (п. 1.10 договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1 договору). В свою чергу позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором (п. 4.4 договору). Пунктом 6.4 договору визначено, що у випадку невиконання та/або Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 450 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 33 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Окрім того, 18.06.2024р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] (позичальник) було укладено в електронній формі Додаткову угоду до Договору про надання споживчого кредиту про продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024р., яка підписана відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором В046 /а.с. 26-27, 24-25/. Згідно умов додаткової угоди сторони домовилися збільшити суму кредиту на 2\~000 грн., відповідно, загальна сума кредиту за договором складає 5\~000 грн. Окрім того, умовами додаткової угоди визначено, що денна Стандартна процентна ставка становить 1,49% в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту збільшується та складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 31\~880 грн. (п. 1.10 договору). Дата надання частини кредиту 18.06.2024р. У випадку невиконання та/або Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 750 грн. на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання; у розмірі 553 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.п. 1, 1.2, 1.3, 2, 3 додаткової угоди). Згідно Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 01.04.2024р. №03052022-1 від 03.05.2022р. відповідачці були перераховані кредитні кошти на платіжну картку № [NUMBER] : 15.06.2024р. 3\~000 грн., 18.06.2024р. 2\~000 грн., що підтверджується інформацією, наданою ТзОВ «Пейтек» від 20.01.2025р. вих. №.20250120-1600, вих. №.20250120-1601 /а.с. 42, 43/. Згідно розрахунку заборгованості за договором №1572399 від 15.06.2024р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 20.01.2025р. відповідачкою за весь час користування кредитними було сплачено 14.07.2024р.: в рахунок погашення заборгованості за кредитом 0,01 грн., в рахунок погашення заборгованості за процентами - 2\~130 грн. В зв`язку з чим, станом на 20.01.2025 року розмір заборгованості відповідачки складав 28\~579,99 грн., з яких: 4\~999,99 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 14\~250 грн. заборгованість за процентами; 9\~330 грн. штрафні санкції, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №1572399 від 15.06.2024р. /а.с. 38-41/. 20.01.2025р. між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №01.02.-01/25 (далі Договір факторингу), згідно умов якого, до ТзОВ «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги заборгованості до Боржників, які зазначені в Реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року, укладеним із [PERSON] /а.с. 44-57/. На момент укладання такого договору розмір кредитної заборгованості відповідачки складав 28\~579,99 грн., з яких: 4\~999,99 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 14\~250 грн. заборгованість за процентами; 9\~330 грн. штрафні санкції, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №1572399 від 15.06.2024р. та реєстром боржників до Договору факторингу №01.02.-01/25 від 20.01.2025р. /а.с. 38-41, 56, 57/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТзОВ «Селфі Кредит» та відповідачкою був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року та додаткова угода до нього від 18.06.2024 року, які підписані відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі такого договору відповідачкою були отримані кредитні кошти в загальній сумі 5 000 грн. (15.06.2024р. 3\~000 грн., 18.06.2024р. 2 000 грн.), які вона зобов`язувалася повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою були отримані кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року і вона користувалася такими кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею обчислюється заборгованість за вищевказаним Договором про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року в загальному розмірі 28\~579,99 грн., з яких: 4\~999,99 грн. заборгованість за сумою (тілом) кредиту; 14\~250 грн. заборгованість за процентами; 9\~330 грн. штрафні санкції, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №1572399 від 15.06.2024р. /а.с. 38-41/. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1572399 від 15.06.2024 року відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту на суму 4\~999,99 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом на суму 14\~250 грн. - є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідачки пені в розмірі 9 330 грн., то слід зазначити наступне. Умовами кредитного договору №1572399 від 15.06.2024р. погоджений розмір штрафу, який становить 750 грн. на четвертий день прострочення зобов`язання та 55 грн. починаючи з п`ятого дня за кожний день прострочення зобов`язання. Натомість позивач просить стягнути із відповідачки пеню. А в силу, ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Окрім того, слід зазначити наступне. Відповідно до частини 1\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1\~ст. 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, який діє і на даний час. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу України\~пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто в період існування особливих правових наслідків протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень частини 4\~статті 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Законом №3498-IX від 22.11.2023р. року\~змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024р., кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, то слід зазначити наступне. Пункт 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,\~у зв`язку з прийняттям\~Закону №3498-IX від 22.11.2023р.,\~змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору. Питання пріоритетності норм\~ЦК України\~Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі №334/3161/17 (п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року) та зазначила наступне: «У\~Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012\~вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному\~(абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального\~закону\~положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу». Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до\~ЦК України\~подані не були, то з огляду на положення\~статті 4 ЦК України\~та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший\~закон\~скасовує попередній») у цій ситуації неможливе. Отже, зазначення у\~ЦК України\~про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього\~Кодексу\~є достатньою підставою вважати, що норма\~ЦК України\~превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Спеціальні норми\~закону\~можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням\~ЦК України». Таким чином, до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 15.06.2024р., застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої відповідачка звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань. За таких обставин покладання на відповідачку обов`язку зі сплати кредитору (позивачу) штрафних санкцій у вигляді неустойки (пені), право на нарахування якого для кредитора передбачено умовами Договору №1572399 від 15.06.2024 року, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідачка отримала кредитні кошти за Договором №1572399 від 15.06.2024 року та користувалася ними, однак свої зобов`язання за таким договором належним чином та у строки, визначені сторонами, не виконала, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 19\~249,99 грн. (з яких 4\~999,99 грн. тіло кредиту, 14 25 грн. проценти за користування кредитом, пеня 9\~330грн.), то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами за користування кредитом, а всього на суму боргу 19\~249,99 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422,40 грн. /а.с. 5/. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення часткового, то на підставі ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1\~631,49 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2\~422,40 грн. /сума плаченого судового збору/ х 67,35% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1\~631,49 коп.). \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: partial