Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, пояснення третьої особи. Позивач, через всого представника, звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] є наймачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми №592/9301/25 від 30.07.2025р. (далі - Позивач). Разом із позивачем в квартирі зареєстровані члени сім`ї: дружина [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] - син [PERSON] від попереднього шлюбу. Позивач звернувся Управління «Центра надання адміністративних послуг у м. Суми» з питань зняття з реєстрації в квартирі [PERSON] , у зв`язку з тим, що він не проживає в даній квартирі починаючи з 2009 року і по теперішній час, щоб мати змогу у майбутньому звернутися із заявою про приватизації квартири, але третьої особою була надана відповідь про те, що особа повинна самостійно звернутись із заявою про зняття з реєстраційного обліку або на підставі рішення суду, якщо особа не проживає в даному житловому приміщенні та втратила право користування житловим приміщенням. [PERSON] у 2009 році виїхав із України до санкт-петербургу, рф, працевлаштувався там, а з 2012 року залишився там на постійне проживання. У нього на даний час там сім`я, дружина двоє дітей, син [PERSON] , 2012 р.н. та син [PERSON] , 2022 р.н., Відповідач не має наміру повертатися в м. Суми. У зв`язку з тим, що з 24.02.2022 всі дипломатичні відносини України з рф припинені, будь-які документи, складені або посвідчені органами та їх посадовими особами в Україні не приймаються та не вважаються легітимними. У зв`язку з тим, що відповідач не поживає у вищезазначеній квартирі досить тривалий час, і у позасудовому порядку Позивач позбавлений можливості зняти з реєстрації Відповідача, вимушений звернувся до суду з цим позовом. Відповідач не проживає в даній квартирі досить тривалий проміжок часу, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу ніколи не чинили. Реєстрація Відповідача у квартирі порушує права Позивача, так як Позивач позбавлений змоги здійснити приватизацію квартири. Позивач та його представник у підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також визнав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що не має наміру повертатись до м. Суми. З 2012 року постійно проживає на території рф. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи достатність письмових доказів у матеріалах справи, суд уважає можливим проводити засідання без участі осіб, які не з`явилися до суду. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 27.10.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з огляду на таке. Суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.07.2025 (справа №592/9301/25), позовну заяву адвоката Мазурової К.Д., яка діє в інтересах [PERSON] про визнання наймаченм квартири задоволено. Визнано [PERSON] наймачем квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно Інформації на запит №96/30337 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.01.2025, виданої [PERSON] , зазначено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Відомостей про місце проживання особи №14.03-08/347756 від 14.10.2025, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] за період з 08.07.2001 по теперішній час. Згідно Акту про фактичне місце не проживання від 30.05.2025, мешканці житлового будинку [ADDRESS] засвідчили те, що [PERSON] , [INFO] фактично не проживає з 2012 року по 2025 року за адресою [ADDRESS] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно ст. 61 ЖК України, користування житлом в будинках державного та громадського фондів здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - житлово- експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св 19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що позивач є наймачем квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач не мешкає понад строк встановлений законом без поважних причин, суд вирішує задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . Судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. На підставі ст. 61, 71, 72 ЖК УРСР,

Outcome: approved