Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Козелецького районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що 09 січня 2020 року між нею та [PERSON] , зареєстрований шлюб. Від шлюбу дітей немає. Зазначила, що протягом 2024 року стосунки з відповідачем розладились, стали частими сварки, зникла повага і взаєморозуміння, кожен живе своїм життям. Фактично сім`я припинила своє існування. На даний момент сторони проживають окремо. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. На підставі викладеного просила суд: 1. Розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 січня 2020 року Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 05. 2. Відновити її дівоче прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2025 року справу передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Електронний примірник ухвали суду про відкриття провадження доставлений до електронного кабінету позивачки 12 вересня 2025 року. За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта» направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви, проте судова кореспонденція йому не вручена та\~повернута до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25\~квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019\~року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15\~червня 2020 року у справі №\~24/260-23/52-б. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і\~чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 09 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 05. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». У шлюбі дітей немає. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що протягом останнього року, а\~саме з 2024 року стосунки з відповідачем розладились, стали частими сварки, зникла повага і взаєморозуміння, кожен живе своїм життям. Фактично сім`я припинила своє існування. На\~даний момент вони проживають окремо. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що\~регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку проте, що позовні вимоги [PERSON] щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та\~підлягають задоволенню. Щодо зміни прізвища Звертаючись до суду з позовом [PERSON] просила суд відновити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Будь-яких доказів, які б підтверджували іменування позивачки прізвищем « [PERSON] » суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо зміни прізвища позивачки. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державну реєстрацію зміни прізвища проводить відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Враховуючи викладене, позивачці з метою відновлення прізвища « [PERSON] » необхідно звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою за\~місцем її проживання. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). [PERSON] за подачу позову сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 21 липня 2025 року № 72. Таким чином, із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial