Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг теплопостачання за період з 01 липня 2017 року по 01 березня 2025 року в сумі 5305 грн 46 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача нарахований індекс інфляції в розмірі 1580 грн 88 коп. та 3 % річних в сумі 557 грн 99 коп. Всього просив стягнути 7444 грн 33 коп. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила (а.с. 28-38). У відзиві посилалась на те, що нарахована позивачем сума заборгованості в розмірі 7444 грн 33 коп. не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначала, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні з позовом до суду до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.07.2017 по 18.03.2022. Вказувала, що будь-яких договірних документів про надання комунальних послуг з обслуговування квартири [ADDRESS] відповідачем з позивачем не підписувалося. За весь період з 2017 року по 2025 року [PERSON] не вчинила жодної дії, направленої на укладення договору, зокрема такої як надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, що могло б теоретично бути визнано фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору). У під`їздах (сходових клітинах та сходах) під`їздів будинку [ADDRESS] взагалі відсутні прилади опалення. Причиною згідно пояснень забудовника є неправильний монтаж мережі опалювальної системи будинку, яка передбачає або виключне теплопостачання квартир або виключне теплопостачання сходових кліток, ліфтового ходу, службових приміщень на першому поверсі, загального коридору, прибудованого приміщення консьєржа, тощо. Тобто система унеможливлює одночасне опалення і місць загального користування і квартир. Більше того, прилади для опалення місць загального користування відсутні (демонтовані). На шостому поверсі, де розташована квартира [ADDRESS] , батареї також відсутні (демонтовані). Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості відповідач вважає безпідставними. В їх задоволенні просив відмовити повністю. Позивач, не погодившись з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов, подав відповідь на відзив, у якій зазначав, що вважає свої позовні вимоги правомірними та просив суд задовольнити позов (а.с.43-46). Відповідач надала заперечення, у яких проти позовних вимог заперечила, в їх задоволенні просила відмовити. Але вказані заперечення відповідачем не підписані, тому судом не беруться до уваги (а.с. 69-77). Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача Сакун А.С. не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила (а.с.83). Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, зважаючи на заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Судове засідання в даній справі було призначено на 03 листопада 2025 року, але сторони в дане судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення в даній справі складено 07 листопада 2025 року. Тому судом вказано дату ухвалення рішення суду в даній справі 07 листопада 2025 року. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої за відповідачем зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 48). Між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Взаємовідносини між сторонами врегульовано індивідуальним договором про надання послуг. Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 липня 2017 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст яких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua. Згідно пункту 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що вона не вчиняла жодної дії, направленої на укладення договору, як то підписання заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, інше акцептування договору. Проте, суд відхиляє дані доводи відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач). Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. 01 жовтня 2010 року набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830» та №1023 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182». Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Доказів укладення такого договору співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS] з виконавцем комунальної послуги відповідач суду не надав. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку про те, що між позивачем Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства Полтаватеплоенерго та відповідачем [PERSON] укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року. Фактично позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання до місць загального користування. При цьому відповідач доказів того, що не здійснюється опалення місць загального користування, на час розгляду справи не надала. Докази того, що опалення місць загального користування у відсутнє, до матеріалів справи відповідачем не долучено. Вказуючи, що у під`їздах (сходових клітинах та сходах) під`їздів відсутні прилади опалення, відповідач доказів на підтвердження цієї обставини суду не надала. Крім того, відсутність приладів опалення на сходових клітках не звільняє споживача від обов`язку оплатити послуг теплопостачання до інших місць загального користування - ліфтового ходу, службових приміщень на першому поверсі, загального коридору, прибудованого приміщення консьєржа, підвалу, тощо. Тому суд приходить до висновку про наявність обов`язку у відповідача оплатити надані йому позивачем послуги теплопостачання. Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів, які: - введені в дію з 01 грудня 2020 року постановою НКРЕКП від 30.11.2020 № 2269 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; - введені в дію з 01 липня 2017 року рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, тобто з 01 травня 2022 року; - введені в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго». Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як передбачено п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мала оплачувати одержані нею послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідач у період з 01 липня 2017 року по 01 березня 2025 року отримані послуги теплопостачання в повному обсязі не оплатила. У зв`язку з цим за цей період виникла заборгованість в сумі 5305 грн 46 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 01 липня 2017 року по 01 березня 2025 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 5305 грн 46 коп. Інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за цей період становлять 1580 грн 88 коп., 3% річних 557 грн 99 коп. Всього заборгованість відповідача з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за цей період становить 7444 грн 33 коп. Суд відхиляє посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності з наступних підстав. Так, з позовом до суду позивач звернувся 20 березня 2025 року. Згідно ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України (ЦК\~України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення.\~ Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так до вимог про стягнення заборгованості за липень 2017 року перебіг позовної давності розпочався з 01 серпня 2017 року, та мав тривати до 01 серпня 2020 року. Але ще до закінчення вказаного строку відбулися зміни в законодавстві. Згідно пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258\~….\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. В Україні карантин було запроваджено 12 березня 2020 року, скасовано - з 1 липня 2023 року. На вказаний строк дії карантину продовжено строки позовної давності. Згідно пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. В Україні воєнний стан введено 24 лютого 2022 року. Скасована норма про зупинення перебігу позовної давності 04 вересня 2025 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 19 березня 2025 року, тобто під час дії норми закону про зупинення перебігу строку позовної давності. Таким чином позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3028 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved