Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє Горьова Ю.В., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 9936, яким стягнено з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», заборгованість за кредитним договором № 501111855 від\~15\~лютого 2019 року у розмірі 21\~815, 43 грн, з яких 3\~281,95 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 2\~938,04 простроченої заборгованості за комісією та процентами, 14\~549,31 грн строкової заборгованості за тілом кредиту та 396,12 грн строкової заборгованості за комісією та процентами. Крім того, за вказаним виконавчим написом стягнено з позивача на користь відповідача 650 грн у відшкодування витрат, сплачених за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. винесено постанову від 14 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання (виконавче провадження № 61834615) виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 29 листопада 2023 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, [PERSON] . На думку позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено без додержання статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки: АТ «Сенс Банк» не подано приватному нотаріусу Харі Н.С. документів, які б підтверджували безспірність заборгованості позивача перед вказаним банком, тому виконавчий напис вчинено з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №\~296/5 (далі Порядок №\~296/5) і постанови Кабінету Міністрів України №\~1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік №\~1172); кредитний договір не був нотаріально посвідчений. За таких обставин позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Харою Н.С. за №\~9936, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву АТ «Сенс Банк», заборгованість за кредитним договором № 501111855 від 15 лютого 2019 року у розмірі 21\~815, 43 грн. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 5 травня 2025\~року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 177 ЦПК України. 6 травня 2025 року представник позивача направив на адресу суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою судді\~Рокитнянського районного\~суду Київської\~області від\~7\~травня 2025\~року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні 18 червня 2025 року о 10 год 30 хв. 21 травня 2025 року представник позивача направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності позивача. 18 червня 2025 року представник позивача направила заяву, в якій просила відкласти розгляд справи. 18 червня 2025 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою учасників справи; розгляд справи призначено на 10 липня 2025 року 15 год 30 хв. 30 червня 2025 року представник позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву, в якій просила справу розглядати у відсутності позивача та представника позивача; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила позов задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 10 липня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Справу призначено до розгляду на 14 жовтня 2025 року о 15 год 00 хв. 14 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено до 13 листопада 2025 року 10 год 30 хв у зв`язку з неявкою сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Хара Н.С. та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. у судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином про день, час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явились. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 ЦПК України). Стислий виклад позиції інших учасників справи 16 липня 2025 року представник Панченко Д.В., який діє в інтересах АТ «Сенс Банк», за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву. Відзив подається\~в строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частини\~7, 8 статті 178 ЦПК України). Ухвалою судді від 7 травня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою встановлено, що відповідач має право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому статтями 178, 191 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 8\~статті 178 ЦПК України). Ухвалу про відкриття провадження у справі від 7 травня 2025 року відповідач, зокрема, уповноважена особа Якимчук Н.А. отримала 22 травня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд» 16 липня 2025 року. Отже відзив на позовну заяву подано поза межами встановленого судом строк. Статтею 126\~ЦПК України\~передбачено,\~що право\~на вчинення\~процесуальної дії\~втрачається із\~закінченням строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Клопотання про продовження строку на подання відзиву від відповідача до суду не надходило. З урахуванням зазначеного відзив на позовну заяву поданий представником Панченком Д.В., який діє в інтересах АТ «Сенс Банк», за допомогою підсистеми «Електронний суд» необхідно залишити без розгляду. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 9936, яким стягнено з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 501111855 від 15 лютого 2019 року у розмірі 21\~815, 43 грн, з яких 3\~281,95 грн простроченої заборгованості за тілом кредиту, 2\~938,04 простроченої заборгованості за комісією та процентами, 14\~549,31 грн строкової заборгованості за тілом кредиту та 396,12 грн строкової заборгованості за комісією та процентами. Крім того, за вказаним виконавчим написом стягнено з позивача на користь відповідача 650\~грн у відшкодування витрат, сплачених за вчинення виконавчого напису. Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 квітня 2020\~року ВП №618334615 суд встановив, що приватний виконавець Голяченко І.П. відкрив виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 4 січня 2023 року змінено назву стягувача з Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 29 листопада 2023 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок №\~296/5 зі змінами та доповненнями. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №\~296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Перелік №\~1172, який не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню [PERSON] , як на підставу позовних вимог посилалась, зокрема, на те, що укладений АТ «Альфа-Банк» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, що свідчить про недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017\~року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №\~662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: пункт 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в)\~засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», пункт 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №\~910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказано, що: «оскільки у судовому порядку постанову №\~662 визнано незаконною та нечинною у вказаній частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10\~грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 13 березня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЕСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин того, що укладений ним з [PERSON] кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально та відповідно міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи, що укладений відповідачем та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, суд дійшов висновку про існування правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недодержанням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Висновки суду щодо розподілу судових витрат Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України). У позовній заяві міститься клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору. Вивчивши подану [PERSON] заяву про звільнення її від сплати судового збору, суд зазначає, що вона не розглядається судом з огляду на наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Спеціальним нормативним актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір». У\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~дає правові підстави дійти висновок про те, що сама відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому\~статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів. За основу приймається те, що\~стаття 5 Закону України «Про судовий збір»\~не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір»\~у частині третій\~статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~слова «державного мита» замінені словами «судового збору». Отже, при прийнятті\~Закону України «Про судовий збір»\~законодавець передбачив можливість застосування\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору. Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття\~22\~Закону України «Про захист прав споживачів»,\~стаття 2 ЦПК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від\~21\~березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18). Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-ХІІ) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.\~Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання вимог статті 87 Закону № 3425-ХІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі Перелік). Згідно з пунктом 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:\~а) оригінал кредитного договору;\~б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до статті 90 Закону № 3425-ХІІ стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом. При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ. При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує суму заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про\~захист прав споживачів». Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 743/1481/21 (провадження № 61-7362св22) Судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції. У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від\~19\~червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти. У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024\~року у справі № 161/13491/22. З урахуванням зазначеного, [PERSON] як споживач, що звернулася з позовом про захист своїх прав, звільнена від сплати судового збору як за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат з урахуванням вимог статті\~141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1\~211,20 грн, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved