Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 01 грудня 2021 року звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року [PERSON] 10 січня 2008 року отримав кредит у розмірі 40000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 січня 2028 року. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 24 листопада 2021 року має заборгованість - 141177,74 доларів США, яка складається з наступного: -39466,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); -28805,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -7444,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -65460,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Звертає увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 39466,85 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» і відповідачі 10 січня 2008 року уклали договір іпотеки № SUН20А0000000911 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 62,02 м2, житловою площею 37,40 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 47509 грн.00 коп. Згідно із ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та с. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вказані обставини, просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 24 лютого 2022 року о 13 год. 00 хв. 01 лютого 2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Дмитренка В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ним було укладено з відповідачем кредитний договір на суму 40000 доларів США з кінцевим терміном повернення 10 січня 2028 року. На виконання зобов`язань за кредитним договором позивач та відповідачі уклали договір іпотеки на квартиру площею 37,4 кв. м, яка розташована у [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку по погашенню кредиту позивач 03 листопада 2011 року надіслав відповідачу повідомлення, в якому зазначив, що відповідач має заборгованість за кредитним договором 115762,29 доларів США та повинен погасити прострочену суму кредиту в семиденний строк з дня отримання вимоги. Відповідач заперечує поти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Листом від 01 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове погашення боргу за кредитним договором протягом 5 календарних днів з моменту отримання повідомлення і таким чином змінив строк виконання основного зобов`язання. Відповідач отримав вимогу позивача про дострокове погашення кредиту 08 жовтня 2014 року і повинен був виконати зобов`язання по поверненню кредиту у повному обсязі 13 жовтня 2014 року. Заочним рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 06 січня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПриватБанк» 45421,90 доларів США за кредитним договором. Вказане рішення набрало законної сили, тому факт зміни позивачем строку повернення кредиту не підлягає доказуванню. Враховуючи, що відповідачем надано до матеріалів справи копію заочного рішення Ковпаківського райсуду м. Суми від 06 січня 2015 року, необхідно зробити висновок, що позивач мав можливість реалізувати своє право звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте своє право не реалізував і суд розглянув інший спір. Враховуючи викладене, просить суд застосувати позовну давність, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.Стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 12000 грн. (т. І а.с. 63-65). 18 лютого 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № SUH2GA0000000911 від 10 січня 2008 року. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. Таким чином, направлення листа 01 жовтня 2014 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, до того ж зазначений лист не є вимогою кредитора, а містить інформативний характер. Це є повідомлення відповідача про існування заборгованості. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всіє суми кредиту. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Закінчення строку зазначеного договору настане 10 січня 2028 року. Виходячи з зазначеного не можна застосовувати перебіг строку позовної давності до зазначеного договору. Отже, саме собою набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення, зазначено в новій постанові Великої Палати від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Виходячи з наведеного вважає доводи відповідачів такими що не відповідають матеріалам справи (т.І, а.с.72-74). Враховуючи,\~що Верховною\~Радою України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні було запроваджено воєнний стан через вторгнення Росії на територію України, беручи до уваги ситуацію, що склалась у м. Суми на день запровадження такого стану, на підставі п.1 рішення зборів суддів Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2022 року №5, з метою запобігання загрози життю та здоров`ю учасників судового процесу і працівників суду, з 24 лютого 2022 року дану справу було знято з розгляду до стабілізації ситуації в країні та в м. Суми. Рішенням зборів суддів від 02 травня 2022 року №11 відновлено здійснення розподілу та розгляд усіх категорій справ, у тому числі цивільних, які перебували в провадженні судді станом на 24 лютого 2022 року. Справу призначено в підготовче засідання на 21 червня 2022 року о 13 год. 00 хв. 21 червня 2022 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 13 вересня 2022 року о 13 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою представника позивача та клопотанням представника відповідача [PERSON] - адвоката Дмитренка В.В. 13 вересня 2022 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 03 листопада 2022 року о 13 год. 30 хв. у зв`язку неявкою відповідачів, відсутністю відомостей про їх належне сповіщення про дату та час розгляду справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2022 року закрито підготовче засідання, справу призначено для розгляду по суті на 11 січня 2023 року о 10 год. 00 хв. 11 січня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 01 березня 20213 року об 11 год. 00 хв. у зв`язку з незабезпеченням явки представника позивача у зв`язку з відсутністю електроенергії. 01 березня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 квітня 2023 року о 14 год. 00 хв. у зв`язку із закінченням відведеного процесуального часу. 12 квітня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 червня 2023 року 11 год. 00 хв. у зв`язку з клопотанням представників сторін та витребуванням додаткових відомостей. 12 червня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 18 липня 2023 року у зв`язку неявкою відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відсутністю відомостей про їх належне сповіщення про дату та час розгляду справи. 18 липня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 18 вересня 2023 року у зв`язку з витребуванням доказів та визнанням явки відповідача [PERSON] обов`язковою. 18 вересня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 19 жовтня 2023 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 19 жовтня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 12 грудня 2023 року у зв`язку неявкою відповідачів, відсутністю відомостей про їх належне сповіщення про дату та час розгляду справи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2023 року по справі призначено судову технічну експертизу. 12 грудня 2023 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 25 січня 2024 року у зв`язку з призначенням експертизи. 25 січня 2024 року справа не слухалась, оскільки матеріали справи перебувають в експертній установі. 20 січня 2024 року надійшов висновок експерта. Справа призначена до судового розгляду на 26 березня 2024 року о16 год. 00 хв. 26 березня 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 24 травня 2024 року у зв`язку неявкою відповідачів та представника відповідача Дмитренка В.В. відсутністю відомостей про їх належне сповіщення про дату та час розгляду справи. 24 травня 2024 року у зв`язку з зайнятістю головуючого вт розгляді кримінальної справи №591/821/24, провадження №1-кп/591/22/24, справа не слухалась та відкладена на 12 липня 2024 року на 13-00 год. 12 липня 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 25 вересня 2024 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 25 вересня 2024 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в Сумській області, справа не слухалась та відкладена на 17 грудня 2024 року о 13 год. 30 хв. 17 грудня 2024 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 19 лютого 2025 року у зв`язку з клопотанням представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи. 19 лютого 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 17 квітня 2025 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 17 квітня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 22 липня 2025 року у зв`язку з клопотанням представника позивача. 22 липня 2025 року у зв`язку із зайнятістю судді Сидоренко А.П. в розгляді справи №591/144/24, (провадження № 2/591/44/24) справа не слухалась та відкладена до 29 жовтня 2025 року, 14 год. 30 хв. В зазначене судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до кредитного договору № SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року, укладеному між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 40000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 січня 2028 року. Згідно п. 7.1.2 у разі порушення термінів оплати, передбачених п.7.1.1 в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 днів. За п. 7.3 вказаного договору забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири 3-х кімнатна квартира загальною площею 62,03 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. І а.с.14-16). 20 вересня 2011 року між позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду до кредитного договору№ SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року, згідно п.6 якої зазначено, що в разі порушення Позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, далі Плата за Кредитом, Плата за кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником. При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті Плати за Кредитом сплачує Банку неустойку: \~ \~ \~ \~ - \~ \~ \~ \~в розмірі 100-% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом; - \~ \~ \~ \~в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором. Сплата Позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання Позичальником зобов`язання по сплаті Плати за Кредитом. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті Плати за цим Кредитом, що включає в собі відсотки за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, здійснюється зменшення розміру Плати за Кредитом до суми фактично сплаченої Позичальником. Згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту, за цим Договором, понад 1460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом, починаючи з 1461 дня порушення, вважається простроченою. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п`ятдесят) років (т. І а.с.19-22). 05 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до кредитного договору № SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року, в якій викладені аналогічні умови, що викладені у Додатковій угоді від 20 вересня 2011 року (т. І а.с. 23-26). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором№ SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір іпотеки нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. І а.с.27-28). Внаслідок недобросовісного виконання [PERSON] своїх зобов`язань утворилася заборгованість по кредитному договору № SUН2СА0000000911 від 10 січня 2008 року в загальному розмірі 141177,74 доларів США, яка складається з наступного: - 39466,85 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 28805,46 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 7444,80 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 65460,63 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується копією розрахунку заборгованості (т. І а.с.7-10). 02 жовтня 2014 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] направлено повідомлення з вимогою повернення заборгованості за вказаним кредитним договором (т. І а.с. 66). Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2015 року у справі № 592/11535/14-ц стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № SUН2GА0000000911від 10 січня 2008 року у розмірі 45421,90 дол. США (т. І а.с. 201). Постановою Сумського апеляційного суду від 08 січня 2020 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2015 року скасовано в частині вимог про стягнення заборгованості та судових витрат з [PERSON] з ухваленням в цій частині нового судового рішення, згідно якого у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору відмовлено (т. І а.с. 202-203). Згідно висновку експерта від 24 січня 2024 року № СЕ-19/119-23/18407-ДД підписи у графах «один з оригіналів даного договору мною отримано особисто __ [PERSON] та «Підпис __ [PERSON] » у додатковій угоді № 2 від 05 березня 2013 року до кредитного договору № SUН2GА0000000911 від 10.01.2018 з додатками, виконані пастою (ами) кулькової (их) ручки(ок) чорного кольору ( т. І а.с.76-80). Відповідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами статті 546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~статті 572 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~статті 7 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до\~статті 589 ЦК України, частини першої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем). Під час судового розгляду встановлено, що заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2015 року у справі № 592/11535/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 45421,90 дол. США. Доказів на підтвердження того, що вказане рішення суду є виконаним та заборгованість за кредитним договором перед позивачем сплачена, суду не надано. Враховуючи, що кредитні зобов`язання позичальником належним чином виконані не були, відомості про їх повне чи часткове виконання до суду відповідачами\~\~ не надано, виконання грошових зобов`язань забезпечено укладенням іпотечного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] посилається на сплив позовної давності звернення до суду з вказаною вимогою. Відповідно до частини першої\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята\~статті 261 ЦК України). Відповідно до\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аргументи відповідача [PERSON] про те, що банк мав право пред`явити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом 3 років з 13 жовтня 2014 року по 13 жовтня 2017 року суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до умов додаткових угод до кредитного договору від 20 вересня 2011 року та від 05 березня 2013 року сторони погодили терміни позовної давності тривалістю 50 років. Разом з тим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким\~ у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено\~\~в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, він діє і дотепер. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~доповнено\~розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку»\~пунктом 5-2, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Таким чином, оскільки на сьогодні в Україні триває воєнний стан, тому виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід зупинити на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Відповідно до положень статей\~39,\~40 Закону України «Про іпотеку»\~одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини третьої\~статті 40 Закону України «Про іпотеку». Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є\~стаття 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК України\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК України\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення. Тлумачення частини другої\~статті 109 ЖК України, з урахуванням змісту статті\~379, глави\~26 ЦК України\~дають підстави дійти висновку, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке придбане не за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини першої статті 40 Закону, так і частини другої\~статті 109 ЖК України. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 295/4514/16-ц, у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 265/4748/16-ц. Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми\~статті 109 ЖК України. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 361/2881/19. Як вбачається з матеріалів справи предмет іпотеки - квартира за адресою [ADDRESS] не була придбана за рахунок кредитних коштів та належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 2004 року. Враховуючи викладені норми матеріального права та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про виселення відповідачів з зазначеного житла з тих підстав, що спірна квартира придбана не за кредитні кошти, а матеріали справи не містять доказів щодо наявності у відповідачів іншого житла, тому відсутні підстави для їх виселення з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача судові витрати у виді судового збору в розмірі 15901 грн. 19 коп. тобто по 3975 грн. 30 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial