Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 864010540 від 12.04.2023 року у розмірі 94 381,99 грн., яка складається з: 19 749,12 грн - заборгованості за кредитом, 74 632,87 грн - заборгованості за відсоткам за користування кредитом, а також із судових витрат, в тому числі витрат на оплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн, та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 12.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідач укладено Кредитний договір № 864010540 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8ХZ44. З наданого Позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. На виконання умов Кредитного договору, 12.04.2023 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] , що свідчить про прийняття Відповідачем пропозиції Кредитодавця. Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 864010540 від 12.04.2023 року, становить 94 381,99 грн., яка складається з: 19 749,12 грн - заборгованості за кредитом, 74 632,87 грн - заборгованості за відсоткам за користування кредитом. Шляхом укладення договорів факторингу право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». 04.07.2025 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до розгляду на 11 год. 15 хв. 08.09.2025 року. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у АТ «Універсал банк» інформацію, що містить банківську таємницю, щодо банківських рахунків [PERSON] та руху коштів за цими рахунками. 08.09.2025 року розгляд справи відкладено до 09 год. 20 хв. 14.10.2025 року у зв`язку з неявкою належним чином повідомлених про час та дату судового засідання. 22.09. 2025 року до суду надійшли витребувані у АТ «Універсал Банк» матеріали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з поясненнями щодо позовних вимог до суду не звертався. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 864010540, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит, сума кредитного ліміту склала 19 750,00 грн, на строк 21 день, орієнтовна дата повернення - 03.05.2023 року, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 1,05 % в день від суми кредиту (383,25 % річних). Кредитодавець зобов`язаний надати Кредит у дату надання/видачі Кредиту. 12.04.2023 року сума Кредиту перерахована Кредитодавцем в розмірі 19 750,00 грн на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) 4441-11ХХ-ХХХХ-6798. Договір підписаний електронним підписом сторін, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «MNV8XZ44», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який вказаний у реквізитах договору. Як вбачається із вказаного договору та паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, він ознайомлений з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, про що свідчить її підпис у договорі та паспорті споживчого кредиту, шляхом накладення особистого електронного підпису. Отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до даних довідки про ідентифікацію для [PERSON] на номер телефону - [NUMBER] направлено 12.04.2023 року о 2:44:17 год. одноразовий ідентифікатор «MNV8XZ44» для підписання договору № 864010540. Згідно з наданого позивачем детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 864010540, розмір заборгованості відповідача за даним кредитним договором станом на 04.07.2023 року становить 44 180,75, що складається з заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 19 749,12 грн, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 24 431,63 грн. Як вбачається з виписки з особового рахунку забогованість за кредитним договором № 864010540 від 12.04.2023 року станом на 05.06.2025 року складає 94 381,99 грн., яка складається з: 19 749,12 грн - заборгованості за кредитом, 74 632,87 грн - заборгованості за відсоткам за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (з урахуванням додаткових угод до цього договору № 19 від 28.11.2018 року, № 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року) укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого 04.07.2023 року до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 27.05.2024 року між ТОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до Реєстру боржників від 29.05.2025 до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором від 12.04.2023 року № 864010540 на загальну суму 94 381,99 грн. Всупереч умовам Договору від 12.04.2023 року № 864010540 відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 94 381,99 грн. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договорам щодо повернення коштів та сплати процентів не виконав в повному обсязі, ТОВ «ФК «ЕЙС», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норми статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(ст. 1050 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077,1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З положень ч. 13 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України слідує, що обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру заборгованості покладається на позивача, а відповідач, у разі заперечень щодо обставин, викладених у позові, повинен спростувати наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розмір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України). Згідно з частиною 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначив, що положення ст. 625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно зі ст.ст. 693, 536, 625 ЦК України. Також, за висновками касаційного суду, викладеними у п. 30 вказаної постанови, системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ст. 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, у розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Як вбачається з копії розрахунку заборгованості, первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» нараховувало відсотки як в межах дисконтного періоду за цим договором, так і після закінчення строку договору, до 04.07.2023 року, за відсотковою ставкою 1,05 % на день. ТОВ «ФК «ТАЛЛІОН ПЛЮС», яке 04.07.2023 року набуло права вимоги до відповідача за договором факторингу від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод до цього договору № 19 від 28.11.2018 року, від 26 від 31.12.2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року), з 05.07.2023 року до 27.05.2024 року, до дня укладення договору факторингу з ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» також нараховувало відсотки за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження №12-16гс22) зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Схожа правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30 січня 2025 року у справі № 341/416/20 (провадження № 61-13572св23). З вищенаведеного випливає, що первісний кредитор у цій справі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти в порядку, передбаченому договором, оскільки таке нарахування можливе лише в межах погодженого строку. Як встановлено у цій справі, кредитні кошти [PERSON] надавались строком на 21 день, тобто з 12.04.2023 року до 03.05.2023 року зі сплатою процентів у розмірі 1,05 %, який у подальшому пролонговувався згідно з п. 3.3 кредитного договору від 12.04.2023 року № 864010540 на 30 днів, починаючи з 07.05.2025 року до 08.06.2025 року, зі сплатою процентів у розмірі 1,05 %, отже стягненню з відповідача підлягає сума кредиту в розмірі 19 749,12 грн та проценти за користування кредитними коштами протягом обумовленого договором строку в розмірі 9 130,11 грн, а всього 28 879,23 грн. Ураховуючи, що до фактора може перейти лише дійсна вимога, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права вимоги до відповідача на загальну суму 28 879,23 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЙС». Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд дійшов до такого. На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, на підставі договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та АБ «Тараненко та партнери», додаткової угоди до цього договору № 25770727367, довіреності від 29.05.2025 року, якою на представництво інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС» у всіх судових установах уповноважено адвоката Тараненка А.І., адвокатом надано клієнту юридичні послуги, загальна вартість яких становить 7 000,00 грн, яка погоджена актом прийому-передачі наданих послуг від 29.05.2025, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги у сумі 7 000 грн є не співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом (надання усної консультації та складання позовної заяви для подачі до суду), не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. Тому з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Так як позов ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково, суд вважає за необхідне витрати зі сплати судового збору за подання позову стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 741,01 грн.

Outcome: partial