Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сакун А.О. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 63713,83 грн в порядку ст.1194 ЦК України, кошти по оплаті послуг оцінювача в розмірі 3500 грн та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 13 серпня 2022 року по Кільцевій дорозі у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Ravon», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року у справі №759/11859/22, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення. Внаслідок ДТП транспортном засобу «Ravon», д.н.з. [NUMBER] , були спричинені значні механічні пошкодження, а його власнику - [PERSON] завданий матеріальний збиток. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», згідно полісу №ЕР/209391972 (ліміт відповідальності - 130000 грн, франшиза - 2 500,00 грн). Згідно звіту № 54/10.09.22 від 04 вересня 2022 року: - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , складає - 349772,02 грн; - ринкова вартість транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , складає 200368,61 грн; - утилізаційна вартість транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , складає 9154,78 грн. 3 огляду на зазначене, загальний розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , становить 161213,83 грн (200368,61 грн - 9154,78грн). ТДВ «СК «Кредо» відшкодувала позивачу шкоду в розмірі 127500 грн, в межах ліміту відповідальності, з вирахуванням франшизи. Проте, розмір страхового відшкодування, сплаченого на користь позивача не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] . Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню 63713,83 грн (191213,83 грн - 127500 грн) в рахунок відшкодування завданої шкоди. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 15 вересня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було одержано відповідачем 01 грудня 2023 року, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №0690210254265. Однак, відзиву у встановлений строк відповідачем не подано. Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оскільки у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне. Судом установлено, що 28 вересня 2022 року по Кільцевій дорозі у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Ravon», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб «Ravon», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року у справі №759/11859/22 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з нормою частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Кредо», згідно полісу №ЕР/209391972 (ліміт відповідальності - 130000 грн, франшиза - 2 500,00 грн). Як стверджує позивач, ТДВ «СК «Кредо» виплатило суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи у розмірі 127500 грн. Згідно Звіту №54/10.09.22 від 04 вересня 2022 року про оцінку вартості матеріального збитку встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові Ravon R4, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 200368,61 грн, утилізаційна вартість складників автомобіля - 9154,78 грн. Оскільки розмір страхового відшкодування, сплаченого на користь [PERSON] є недостатнім для повного відшкодування шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу «Ravon», д.н.з. [NUMBER] , позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 63713,83 грн. Відповідач відзиву не подав. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків. Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 752/13375/19. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п.35.1. ст.35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із нього як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу сумі 191213,83 грн) та отриманим страховим відшкодуванням (127500 грн), що становить 63713,83грн. Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. За змістом ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, позивачем за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Крім того, витрати позивача на проведення оцінки вартості матеріального збитку становлять 3500 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №54/10.09.22 від 04 вересня 2022 року на суму 3500 грн. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). А тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4573,60 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (1073,60 грн судовий збір за подання позовної заяви + 35 00 грн витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку).

Outcome: approved