Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

19.09.2025 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 87868,05 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 1978 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №218 від 23.06.2025 його звільнено з підприємства відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. Згідно розрахункового листа АТ «Сумихімпром» не виплатило позивачу заробітну плату у розмірі 87868,05 грн. У зв`язку з тим, що вказана сума залишається несплаченою, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24.09.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, розгляд справи по суті постановлено розпочати з 24.10.2025, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов до 20.10.2025. Відповідач відзиву на позов не подав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі отримував шляхом її доставлення до електронного кабінету учасника 25.09.2025. Неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у період з 10.06.1987 по 23.06.2025 [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумихімпром» (яке на даний час змінило найменування на АТ «Сумихімпром»), про що свідчать відомості з трудової книжки позивача. Наказом №218 від 23.06.2025 позивача звільнено з підприємства за власним бажанням (вихід не пенсію) за статтею 38 Кодексу законів про працю України, що також підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 21.02.1979 та копією наказу (розпорядження) №218 про припинення трудового договору (контракту) від 23.06.2025. Згідно розрахункового листа за червень 2025 року та повідомлення АТ «Сумихімпром» від 23.06.2025 позивачу підлягає виплаті заробітна плата у розмірі 87868,05 грн, яка станом на час розгляду справи позивачеві не виплачена, оскільки відомості про це відсутні. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і у повноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою статті 116 КЗпП України у свою чергу визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Судом встановлено, що у день звільнення позивача відповідачем не було виплачено належних йому як звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході розгляду справи судом було встановлено, що позивачу при звільненні була нарахована заробітна плата, однак у повному розмірі та у порядку, визначеному законодавством про працю, вказані виплати у повному обсязі не проведені, через що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 87868,05 грн. Під час розгляду справи відповідач відзиву на позовну заяву відповідач не подав, сума заборгованості по заробітній платі позивача відповідачем не спростована. Таким чином, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі визнаються судом обґрунтованими та правомірними. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 87868,05 грн заборгованості по заробітній платі. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі вказаного позову в силу закону звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved