Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просили стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 у розмірі 27720 грн. 00 коп. Позов мотивовано тим, що 09.02.2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали Кредитний договір (оферти) № 09.02.2024-100003130, відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 14000 грн., строком на 42 дні зі сплатою відсотків, обумовлених договором. Відповідач умови вказаного договору належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 27720 грн. 00 коп. (14000 грн.- тіло кредиту, 13720 грн. проценти за кредитом), яку ТОВ «Споживчий центр» разом з судовими витратами просило стягнути у судовому порядку. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 26.09.2025 року у справі відкрито провадження за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача подано відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведена обставина укладення кредитного договору № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 року, та не доведена обставина надання кредитних коштів позичальнику, також не надано доказів того, що відповідач користувався кредитом чи погашав його. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження укладення з відповідачем [PERSON] договору в електронній формі та його підписання саме відповідачем. У справі також відсутні докази щодо порядку отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення відповідачем на кредитний договір, або відповідних додатків до нього, як про це зазначено у позові. На підтвердження укладення договору позивач не надав доказів, що зазначений одноразовий ідентифікатор направлявся [PERSON] на належний саме йому мобільний номер телефону, а інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] , надане позивачем у додаток до позову не може вважатися належним доказом підтвердження даних [PERSON] , оскільки немає підстав вважати, що такий документ також був одноразовим ідентифікатором (некваліфікованим електронним підписом) саме відповідачем. Щодо Інформації отриманої з центрального вузла Системи BankID НБУ на електронний запит на ідентифікацію з даними користувача, то з даної довідки не вбачається ані належного [PERSON] номеру телефону, ані номеру картки чи рахунку відповідача. Відтак, вважає, що даний документ не підтверджує належність номеру телефону, на який відправлявся одноразовий ідентифікатор (некваліфікований електронний підпис) відповідачу [PERSON] . Отже, представник відповідача вказує, що позивач не довів обставин щодо ідентифікації особи відповідача у інформаційно - телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та підписання саме ним кредитного договору № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 року та додатків до нього, то позовна заява не підлягає задоволенню. Також представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що кредитором на виконання умов договору про споживчий кредит було перераховано обумовлену грошову суму на рахунок позичальника [PERSON] - відповідача у справі. Представник відповідача в тому числі посилається на те, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] користувався кредитними коштами чи здійснював погашення такого кредиту. Зазначає, що довідка - розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 року, з якої вбачається що заборгованість [PERSON] складається з 14 000 грн. основного боргу та 13 720 грн. процентів, а разом 27 720 грн. не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує видачу відповідачу кредиту та нарахування відсотків та рух коштів по кредитному рахунку. У відповіді на відзив представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, та вказував, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Відповідь на відзив мотивована тим, що спірний Кредитний договір №09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 року укладено у встановлений законом спосіб, а саме шляхом підписання його електронним підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Представник позивача вказує, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 09.02.2024р., що наявна в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. На підтвердження позовних вимог позивачем було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору №09.02.2024-100003130, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору №09.02.2024-100003130), підписані одноразовим ідентифікатором «E844», які містять номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме: 4149-60XX-XXXX-2197. Електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі. Представник позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4149-60XX-XXXX-2197, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора для автентифікації. проходження користувачем багатофакторної Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті cпецифікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. Представник позивача також вказує, що відповідно до норм Закону України «Про платіжні послуги», у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Представник позивача зазначає, що стороною позивача надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які не спростовані стороною відповідача, та просить позов задовольнити. Сторона відповідача правом на подання заперечень не скористувалася. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 09.02.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) №09.02.2024-100003130, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Даний Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору. Так, 09 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Споживчий центр» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав електронним цифровим підписом заявку, відповідно до якої відповідачу надано кредит у розмірі 14000 грн строком на 42 дні. Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка не може бути збільшена в односторонньому порядку. Також, шляхом введення коду, отриманого на номер 0506926740 позичальником підтверджено прийняття (акцепт) пропозиції про укладання договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №09.02.2024-100003130 від 09.02.2024. 09 лютого 2024 року на картковий рахунок [NUMBER] перераховано 14\~000 грн, що підтверджується квитанцією Liqpay № 2424140208 від 09 лютого 2024 року, яка містить усі необхідні реквізити, а саме: номер, дату здійснення операції, суму видачі коштів, призначення платежу «видача за договором №09.02.2024-100003130 від 09.02.2024» та скорочений рахунок отримувача. Видача коштів за кредитним договором була здійснена безготівково, шляхом перерахування коштів на платіжну картку 4149-60XX-XXXX-2197, що зазначена позичальником у заявці, через технологічного партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (сервіс LiqPay). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024р, заборгованість по кредитному договору складає: - 14000 грн основний борг; - 13720 грн проценти; - Разом 27720 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 09.02.2024 по 21.03.2024. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови договору, на виконання якого [PERSON] отримано кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, що призвело до утворення заборгованості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у судовому порядку. Сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи, що матеріали справи не містять належних доказів належності платіжної картки, на яку були перераховані кошти за договором кредиту: № 09.02.2024-100003130 від 09.02.2024, а саме [PERSON] , а також відсутні належні докази перерахування коштів відповідачу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1\~статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1 - 3\~статті 89 ЦПК України). Заявка споживача [PERSON] , відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) містять реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором на картковий рахунок № [NUMBER] . До матеріалів справи приєднано квитанцію про видачу 14 000 грн. за кредитним договором №09.02.2024-100003130 від 09.02.2024. Отримувач картка/рахунок [NUMBER] . Кредитний договір, підписувався за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний як фінансовий 0506926740. Даний номер телефону зазначений відповідачем у письмовиз заявах наданих суду, що підтверджує належність номеру телефона [NUMBER] відповідачу, та саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору 09.02.2024. Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався. Також не спростовано, що банківська платіжна картка № 4149-60XX-XXXX-2197 не належить [PERSON] . Зважаючи на вказане, невизнання самим відповідачем факту укладання кредитного договору і використання такого ідентифікатора не є підставою вважати договір таким, що не укладений. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1ст.141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved