Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2025 року в цивільній справі № 161/5359/25 позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг» про визнання протиправним і скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення втраченого заробітку та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ № 130-к/тр від 19.02.2025 року про припинення трудового договору (контракту), яким [PERSON] було звільнено з посади укладальника-пакувальника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг». Поновлено [PERSON] на посаді укладальниці-пакувальниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 105220 грн. 64 коп., за вирахуванням податків та обов`язкових платежів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуді-Кейтеринг» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. У судовому засіданні, яке відбувалося 25.08.2025 року, представник позивача адвокат Сорокопуд М.О., повідомив суд, що стороною позивача, у визначеному ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України порядку, буде подано докази на підтвердження розміру витрат, які його довіритель поніс у зв`язку з розглядом даної справи. 01.10.2025 року позивачем [PERSON] , через своїх представників - адвокатів Восковського Ю.О., Сорокопуда М.О. було подано до суду заяву про компенсацію понесених судових витрат (ухвалення додаткового судового рішення). В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що у зв`язку з розглядом справи № 161/5359/25, понесла витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн. 03.11.2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що стороною позивача в установленому порядку не було зроблено заяви, що передбачена ч. 8 ст. 141 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та наданими послугами. Крім цього, в даних запереченнях представник відповідача просить винести окрему ухвалу відносно адвокатів Восковського Ю.О. та Сорокопуда М.О. за фактом підробленнями останніми відомостей про надану професійну правничу допомогу та її оплату шляхом внесення неправдивих даних до актів прийому наданих послуг з професійної правової допомоги, яку направити для відповідного реагування до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Волинської області, а в частині адвоката Сорокопуда М.О., ще й до Головного управління ДПС У Волинській області, Луцької ДПІ (м. Луцька) для перевірки, правової оцінки та відповідного реагування за фактом оподаткування доходів адвоката за правилами, призначеними для підприємців, що надають побутові послуги населенню. В судове засідання позивач, рішення підтримують та просять її задовольнити. Представник відповідача Матвійчук А.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви та просила в її задоволенні відмовити з підстав, які зазначені в письмових запереченнях, які були подані до суду 03.11.2025 року. Також, представником відповідача було підтримано клопотання про винесення відносно представників позивача адвокатів Восковського Ю.О., Сорокопуда М.О. окремої ухвали. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи та заяву про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ст.\~59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3\~ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст.\~1\~ЗУ «Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст.\~30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~і адвокатську\~діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Із наведеного вище слідує, що сторона, яка заявляє вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язана надати відповідні докази, які у причинно-наслідковому зв`язку підтверджують затрачений час на правову допомогу, надану в справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та фактичну передачу виконаних адвокатом робіт, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Судом встановлено, що між адвокатом Восковським Ю.О. та позивачем [PERSON] 28.04.2024 року було укладено Договір про надання правової допомоги. Як вбачається із акту прийому наданих послуг з професійної правової допомоги від 26.09.2025 року, адвокатом Восковським Ю.О. було надано своєму клієнту правничі послуги, загальна вартість яких становить 5000,00 грн., а саме: 1. ознайомлення з ситуацією клієнта, надання консультацій; 2. Подальші консультації, супровід справи; 3. написання процесуальних документів, подання запитів; 4. Участь у 4 (чотирьох) судових засіданнях. Крім цього, судом встановлено, що між адвокатом Сорокопудом М.О. та позивачем [PERSON] 02.07.2025 року було укладено Договір про надання правової допомоги. Як вбачається із акту прийому наданих послуг з професійної правової допомоги від 26.09.2025 року, адвокатом Сорокопудом М.О. було надано своєму клієнту правничі послуги, загальна вартість яких становить 5000,00 грн., а саме: 1. ознайомлення з ситуацією клієнта, надання консультацій; 2. Подальші консультації, супровід справи; 3. Участь у 2 (двох) судових засіданнях. Також, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача були надані квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 13.05.2025 року, виданої [PERSON] , відповідно до якої останнім було прийнято від [PERSON] , на підставі договору від 28.04.2025 року, 5000,00 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 02.07.2025 року, виданої Сорокопудом М.О., відповідно до якої останнім було прийнято від [PERSON] , на підставі договору від 02.07.2025 року, 5000,00 грн. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, суд наголошує на такому. Так, внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5\~ст. 137 ЦПК України\~за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Врахувавши конкретні обставини цієї справи, суд дійшов переконання, що зазначені стороною позивача витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документа - позовної заяви в справі, яка є нескладною, що виникає з трудових відносинах робітника та роботодавця. Обсяг наданих адвокатами послуг не є великим. В зв`язку з таким суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок відповідача 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.09.2025 року в цивільній справі № 161/5359/25 позовні вимоги позивача [PERSON] були частково задоволені судом, а саме: немайнові вимоги останньої були задоволенні в повному обсязі, тоді як майнові вимоги задоволені частково, а саме у розмірі 107220 грн. 64 коп., тоді як заявлено було у розмірі 115220 грн. 64 коп. Таким чином, враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial