Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» в особі представника Ткаченко Ю.О. звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 08.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит № 71799462 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів. Позивач на виконання умов кредитного договору передав відповідачу у власність грошові кошти у сумі 10 000 грн., однак відповідач свої зобов`язання не виконав у повному обсязі, тому позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та повернення коштів. Ухвалою судді від 14.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі у якій зазначив, що визнає позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 08.04.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір надання коштів у кредит № 71799462 за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,750 % в день (денна процентна ставка/фіксована). Дата повернення кредиту - 07.05.2025 року. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 03804, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] . Згідно із п. 2.1 Договору позики, позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики. Відповідно до п. 2.5 Договору проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за Договором. Грошові кошти у сумі 10 000 грн. було перераховано на картковий рахунок відповідача [NUMBER] за посередництвом платіжної установи ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес». Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 25.08.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача складає 15 569 грн., який складається з тіла кредиту у сумі 8 575 грн., відсотків у сумі 750 грн., заборгованості за комісією у сумі 1 500 грн. та заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування у сумі 4 744 грн. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із положень частини першої ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду кредитні договори в яких зазначена сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка. Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено в електронній формі договір позики, на виконання якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 10 000 грн., який відповідач зобов`язався повернути через 30 днів, тобто до 07.05.2025 року і сплатити проценти за користування кредитом. Після закінчення строку кредитування відповідач не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними, що підтверджується заявою відповідача. Суд дійшов висновку про те, що [PERSON] не виконав зобов`язання за договором позики, а тому з нього на користь ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 8 575 грн. та відсотків у сумі 750 грн., тому в цій вимозі позов підлягає до задоволення повністю. Щодо нарахування відсотків, то суд дійшов наступних висновків. Щодо стягнення процентів за прострочену позику (понадстрокове користування) та комісії. Позивач вимагав стягнення процентів за прострочену позику (понадстрокове користування) у розмірі 4 744 грн., що нараховувались після закінчення строку дії договору та комісії у сумі 1 500 грн. Суд звертає увагу на необхідність розмежування плати за правомірне користування чужими коштами та санкцій за неправомірне прострочення грошового зобов`язання (згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17). Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами (протягом строку дії договору). Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (після закінчення строку дії договору) встановлені частиною 2 статті 625 ЦК України (стягнення 3% річних та індексу інфляції, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом). У цій справі суд приходить до висновку, що передбачені договором проценти за понадстрокове користування (4,00% в день) після закінчення терміну позики фактично є фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, що є формою відповідальності. Однак, такий підвищений розмір, що значно перевищує розмір, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, є несправедливим та може бути відхилений. Вимоги про стягнення комісії за надання позики у розмірі 1500 грн., з огляду на необхідність дотримання прав споживачів фінансових послуг та застосування частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є такими, що вимагають ретельної перевірки щодо включення комісії до загальної вартості кредиту. Враховуючи, що комісія за надання позики не є прямою платою за отримані кошти чи базовим процентом, а також з метою забезпечення належного захисту прав споживача, суд вважає за необхідне відхилити вимоги про стягнення комісії. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за прострочену позику та комісії слід відмовити. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково. Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 4500 грн. суд виходить з такого. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 450,88 грн.

Outcome: partial