Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

03.09.2025 позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми пенсії, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь надміру виплачену пенсію у розмірі 24\~563,88 грн., а також суму судових витрат. Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з 07.11.2010 року та отримувала виділену частку пенсії в разі втрати годувальника, яку було призначено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, на неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Пенсію [PERSON] отримувала по 31.01.2024 до досягнення [PERSON] 18-річного віку. Основну частку пенсії в разі втраті годувальника отримував [PERSON] , [INFO] , який мешкає за іншою адресою: [ADDRESS] , перебував на обліку в Головному управлінні з 07.11.2010 по 31.03.2023. Виплату пенсії було припинено у зв`язку з відрахуванням з 01.04.2023 з навчального закладу згідно довідки навчального закладу від 29.11.2024 № 14/359. В 2020 році при проведенні перерахунку пенсії «Зміна стану утриманця» з 01.10.2020 [PERSON] було невірно визначено розмір пенсії в разі втрати годувальника без урахування іншого утриманця в повному розмірі 2100,00 грн. Пенсію по втраті годувальника в повному розмірі [PERSON] неправомірно отримувала по 31.03.2023 (до дати припинення виплати пенсії [PERSON] ), який також отримував основну частку пенсії в разі втрати годувальника з 01.10.2020 по 31.03.2025. Таким чином, по о/р [NUMBER] [PERSON] виникла переплата пенсії у сумі 24563,88 грн. за період з 01.10.2020 по 31.03.2023 у зв`язку з невірно розрахованим розміром пенсії. Головним управлінням було прийнято рішення № 2455 від 02.07.2025 про прийняття суми переплати на облік, про що [PERSON] повідомлено листом від 07.07.2025 № 1500-0404-8/118447. Станом на теперішній час переплата не відшкодовується. Процесуальні дії у суді Ухвалою суду від 04.09.2025 позовна заява була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків протягом 10 днів. Ухвалою суду від 15.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої суми пенсії. У судове засідання представник ГУ ПФУ в Одеській області не з`явився, 03.10.2025 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач не з`явилася, 12.11.2025 надійшла заява, якою відповідач просила справу розглянути за її відсутності, заперечувала щодо задоволення позову адже фактично жодних недостовірних відомостей ГУ ПФУ в Одеській області не надавала, всі документи з її боку були надані вірні. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримувала виділену частку пенсії у разі втрати годувальника відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на одного утриманця, а саме: [PERSON] , [INFO] . Частку пенсії в разі втраті годувальника отримував [PERSON] , [INFO] , який перебував на обліку в Головному управлінні з 07.11.2010 по 31.03.2023. Як зазначає позивач, у 2020 році при проведенні перерахунку пенсії «Зміна стану утриманця» з 01.10.2020 [PERSON] було невірно визначено розмір пенсії в разі втрати годувальника без урахування іншого утриманця в повному розмірі 2100,00 грн. Пенсію по втраті годувальника в повному розмірі [PERSON] неправомірно отримувала по 31.03.2023 (до дати припинення виплати пенсії [PERSON] ), який також отримував основну частку пенсії в разі втрати годувальника з 01.10.2020 по 31.03.2025. Головне управління надіслало лист № № \~ \~ \~ \~1500-0404-8/118447 від 07.07.2025, якими повідомлено [PERSON] про виникнення переплати пенсії та способи її погашення. Нормативно-правове обґрунтування та релевантна судова практика Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стаття 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає пенсію як щомісячну пенсійну виплату в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року. Відповідно до п. 3 вказаного Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником. Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. Згідно зі ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18), до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №753/15556/15 правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 556/1231/17). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Висновки суду Суд зазначає, що позивачем у справі не представлено, а судом не встановлено жодних доказів в підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача, а також наявності рахункової помилки у діях ГУ ПФУ в Одеській області, які спричинили переплату пенсії в розмірі 24\~536,88 грн. Судом також встановлено, що допущена позивачем помилка не може бути віднесена до рахункової помилки (тобто пов`язаної із арифметичними обчисленнями та підрахунками), оскільки помилка має характер людського фактору і допущена під час виконання працівником ГУ ПФУ в Одеській області своїх повноважень та не може вважатися рахунковою помилкою. Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, а як зазначено самим позивачем - через подовження виплати пенсії в разі втрати годувальника, що призвело до виникнення переплати виникла з вини саме позивача, стягнення надміру виплачених сум невірно нарахованої пенсії не допускається. Оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено недобросовісності з боку відповідача, що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат, а також набуття виплат в наслідок рахункової помилки, тому суд вважає покликання позивача на ст. 1212 ЦК України такими, що не заслуговують на увагу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми надміру переплаченої пенсії в розмірі 24\~563,88 грн. та відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за безпідставністю. Розподіл судових витрат Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

Outcome: dismissed