Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

20 серпня 2025 року [PERSON] , звернулася до Очаківського\~міськрайонного суду\~Миколаївської області\~з позовом до [PERSON] , Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, предметом якого є визнання права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 4825182200:03:052:0010, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 січня 2002 року укладеного між нею та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Другої Очаківської нотаріальної контори Миколаївської області Селецькою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 12 та зареєстрованого в Очаківській районній філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 205 від 04 січня 2002 року є власницею цілого житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, вона не має можливості зареєструвати на своє ім`я, оскільки власником спірної земельної ділянки площею 0,15 га, за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії МК, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 399 значиться відповідач [PERSON] . Посилаючись на те, що вона правомірно володіє та користується земельною ділянкою для обслуговування придбаного нею житлового будинку за вказаною вище адресою, та, що у зв`язку зі змінами в законодавстві, вона на теперішній час позбавлена можливості зареєструвати право власності на земельну ділянку на своє ім`я на якій розташований належний їй на праві власності житловий будинок, позивачка просила позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 26 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від\~01\~жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримує повному обсязі та судові витрати просить віднести на її рахунок. Відповідач [PERSON] до суду викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 51). Відповідач \~Куцурубська сільська\~рада Миколаївського\~району Миколаївській\~області надав до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, в якій крім того, зазначив, що з позовом згодні. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК, виданого 21 березня 1994 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 399, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд (а.с. 14). Рішенням Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 12 від 22 грудня 2023 року «Про перейменування вулиць та провулків в населених пунктах Куцурубської територіальної громади» в селі Куцуруб вулицю Гагарина перейменовано на Таврійську (а.с. 24). Як вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6101079812025 від 04 серпня 2025 року, земельна ділянка площею 0,15 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) має кадастровий номер 4825182200:03:052:0010 (а.с. 16). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 січня 2002 року посвідченого приватним державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Селецькою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 12 та реєстраційного посвідчення про реєстрацію в Очаківській районній філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 205 від 04 січня 2002 року вказаного договору купівлі продажу, [PERSON] належить на праві приватної власності цілий житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав № 436686577 від 24 липня 2025 року (а.с. 6, 7, 9). Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України, який діяв на час реєстрації прав власності позивачки на житловий будинок, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Також, згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діє на теперішній час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Разом із тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка розглядається, слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруд, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень ст. 120 Земельного кодексу України у поєднанні з положеннями ст. 30 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. При ухваленні рішення щодо набуття у приватну власність спірної земельної ділянки, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, згідно зі ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони в рівній мірі. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, а також того, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала довела належними та допустимими доказами факт набуття нею у власність на законних підставах, а саме з правочину, житлового будинку, суд дійшов висновку, що вона також набула право власності на спірну земельну ділянку на якій він розташований, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за її клопотанням. На підставі викладеного,

Outcome: approved