Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано\~тим,\~що 26.02.2023між ТОВ «Споживчий центр»\~та [PERSON] було\~укладено кредитний договір (оферти) № 26.02.2023-100002531, відповідно до умов якого позичальнику надано\~кредит у\~розмірі 5000\~грн.\~строком на\~38днів. Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором та не повернув грошові кошти позивачу, у зв`язку з чим, станом на 26.05.2025 утворилась заборгованість у розмірі 8 500,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 3 500,00\~грн.\~ заборгованість\~за відсотками. У зв`язку з викладеним, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредит-ним договором у розмірі 8500,00 грн. та 2422,40 грн. судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.06.2025 року від-крито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Разом з цим, пред-ставник відповідачки, адвокат Пилип`юк О.М., направив відзив на позовну заяву, згід-но якого заперечував як факт укладення кредитного договору, так і факт отримання грошових коштів відповідачкою від позивача. Зазначає, що відповідачка [PERSON] з 23.06.2019 року перебуває за межами території України, при цьому остання не кори-стується жодним номером телефону українського оператора мобільного зв`язку та від-повідно їй не відомий номер телефону, за яким укладався кредитний договір та на який направлявся одноразовий ідентифікатор. 04 вересня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці за-доволено клопотання сторін щодо витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» та Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна». Представник ТОВ «Споживчий центр» в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею ви-мог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у перед-бачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 лютого 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26.02.2023-100002531 шляхом підписання відповідачкою заявки та договору одноразовим ідентифікатором (а.с.15-20). Зі сторони [PERSON] кредитний договір № 26.02.2023-100002531 та заявка, яка є невід`ємною частиною договору, підписані електронний підписом одноразовим ідентифікатором Н581. Відповідно до пункту 3.1 договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`я-зується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2 договору визначено, що кредит надається на придбання товарів (ро-біт, послуг) для задоволення потреб не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. Умови договору встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти (пункт 3.3 договору). Із заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору №26.02.2023-1000 02531 вбачається, що позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата на-дання/видачі кредиту 26 лютого 2023 року, сума кредиту 5000 гривень; строк, на який надається кредит - 38 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 04 квітня 2023 року; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Еко-ном»; Первинний період користування Кредитом 10 днів з дня його надання; Черго-вий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первин-ного періоду. Період користування ставкою «Економ» - період фактичного користу-вання Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка «Еко-ном», який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх Процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 10 днів. Ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день ко-ристування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Відповідно до довідки-розрахунку заборгованість відповідачки становить 8500 гривень та складається із основного боргу в розмірі 5 000 гривень та 3 500 гривень - проценти за користування кредитом (а. с. 9). Перерахування коштів на платіжну картку\~№ [NUMBER] підтверджується кви-танцією сервісу «Liqpay», згідно якої на вказану карту було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. з цільовим призначенням: «Видача за договором №26.02. 2023-100002531» (а.с.12). З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банківська платіжна карт-ка\~№ [NUMBER] емітована до рахунку IBAN [NUMBER] який належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] (а.с. 89). Із інформації про рух коштів по зазначеному рахунку вбачається, що 26 лютого 2023 року відбулось зарахування коштів у сумі 5000 гривень (а.с. 90). Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, неви-знання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, ви-борі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 2-6315/11 (про-вадження № 61-23326св18) звернув увагу на те, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової при-роди договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення ци-вільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консен-суальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направи-ла пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це до-говір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених догово-ром, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Він вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами. Частиною другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого креди-ту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладе-ний з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Щодо укладення кредитного договору від 26 лютого 2023 року №26.02.2023-100002531 в електронному вигляді Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визна-чені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодек-су, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і від-повідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його не-дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII). Згідно з пунктами 6, 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді ал-фавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються ін-шій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла про-позицію укласти договір. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прий-няття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з мо-менту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (офер-ти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону № 675-VIII). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій ад-ресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бу-ти надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропо-зицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього За-кону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний дого-вір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі су-б`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (ак-цепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформля-ється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визна-ченим статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону № 675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері елек-тронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домов-леністю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови вико-ристання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного пра-вочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Зако-ном; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомо-гою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпи-су) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання за-собу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами елек-тронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного під-пису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або ін-шого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сто-рін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта пер-сональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевияв-лення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відпо-відно до сформульованої мети їх обробки. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» пе-редбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбаче-них законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зо-крема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання право-чину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь су-б`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню пра-вочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що: - кредитний договір від 26 лютого 2023 року №26.02.2023-100002531 та заявку, яка є його невід`ємною частиною, між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] підписано від імені останньої одноразовим ідентифікатором Н581, який бу-ло надіслано на номер 0990834558; - у договорі зазначені всі дані про особу [PERSON] , необхідні для її іден-тифікації: реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер мобільного телефону. Від імені [PERSON] через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця по-дано заявку на отримання кредиту, після чого позикодавець надіслав за допомогою за-собів зв`язку на вказаний у заявці на отримання кредиту номер телефону [NUMBER] (міститься в реквізитах договору) одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який використано для підтвердження підписання кредитного договору та заявки, яка є його невід`ємною частиною. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною укладеність кредитного дого-вору, оскільки без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений сто ронами, а тому цей правочин відповідно до Закону № 675-VIII вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066 св 23). Суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що номер телефону [NUMBER] - не є фінансовим номером відповідачки та їй не належить, оскільки особі може належати декілька номерів телефонів. При цьому використання номеру телефону може відбуватися знеособлено, що достовірно не може свідчити про його використан-ня іншою особою для укладення кредитного договору за умови зазначення персональ-них даних [PERSON] , зокрема її реєстраційного номера облікової картки платника податків, паспортних даних. При цьому суд враховує також умови пункту 11.3 кредитного договору, відпо-відно до яких позичальник підтверджує, що вказаний ним при реєстрації номер теле-фону належить виключно позичальнику, не переданий та не буде переданий в кори-стування та/або володіння та/або розпорядження будь-яким особам, саме цей номер телефону використовується та буде використовуватись позичальником при виконанні даного договору, вчинені будь-яких операцій за ним. Щодо виконання кредитодавцем обов`язку щодо переказу (надання) кре-дитних коштів Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кре-дитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а са-ме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, вста-новлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та мате-ріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі немож-ливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли пе-реконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та об-ґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/ 1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазна-чала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зо-крема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою об-ставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сто-рона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу прин-цип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Пала-ти Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інфор-мацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверд-жують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право об-ґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або за-перечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукуп-ності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутріш-нього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна до-вести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері елек-тронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати го-тівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготів-кових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, по-стачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного дого-вору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, кви-танцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17, провадження № 61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт от-римання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукуп-ністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на ви-дачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Як вбачається з умов кредитного договору від 26 лютого 2023 року № 26.02. 2023-100002531, зокрема пункту 4.1 договору кредит у сумі 5 000 гривень підлягає пе-рерахунку на картковий рахунок позичальниці. При цьому при оформленні заявки на отримання кредиту вказано наступні рекві-зити електронного платіжного засобу (карткового рахунку) - №5168-74ХХ-ХХХХ-1932. Як встановлено судом, факт перерахування кредитних коштів підтверджено кви-танцією сервісу «Liqpay», згідно якої на вказану карту було перераховано грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. з цільовим призначенням: «Видача за договором №26.02. 2023-100002531». Обставина зарахування кредитних коштів на картковий рахунок № [NUMBER] також підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої карта з вищевказаним номером належить саме відповідачці [PERSON] . З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність об-ставини перерахування кредитних коштів відповідно до умов договору від 26 лютого 2023 року № 26.02.2023-100002531, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 лютого 2023 року у справі №757/22453/20 (про- вадження № 61-11009св22). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стяг-нути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №26.02.2023-10000\~2531у розмірі 8500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути поне-сені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved