Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Гук В.М. за допомогою підсистеми «Електронний Суд» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із ПАТ «СК «Граве Україна» на користь [PERSON] завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 148 860,01 грн, яка складається із: шкоди завданої здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17\~144,47 грн; моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1\~715,54 грн, шкоди, заподіяної майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 130\~000,00 грн; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 123\~990,10 грн, з яких: шкода заподіяна майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20\~365,10 грн, компенсація за евакуацію автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та його зберігання у розмірі 3\~625,00 грн, моральна шкода у зв`язку із пошкодженням майна у розмірі 100\~000,00 грн. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказує, що є власником транспортного засобу марки «Hyndai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] . 20.10.2022 близько 12 год. на регульованому перехресті вул. Любінської - вул. Петлюри у м. Львові відбулось зіткнення належного їй транспортного засобу під керуванням її чоловіка, [PERSON] та автомобіля марки «Citroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Франківського районного суду від 06.12.2022 матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП передано керівнику Львівської обласної прокуратури для прийняття рішення в порядку ст. 214 та 284 КПК України. 25.01.2023 відкрито кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023142080000014 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак, 13.03.2023 слідчий ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області постановив закрити кримінальне провадження № 42023142080000014 від 25.01.2023 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 у справі № 465/7305/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Поруч з цим, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 скасовано постанову слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Думича А.І. від 13.03.2023 про закриття кримінального провадження № 42023142080000014 від 25.01.2023. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Citroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у страховій компанії ПрАТ «СК «Граве Україна», згідно із полісом № 207674855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 20.03.2023 [PERSON] повідомив ПрАТ «СК «Граве Україна» про настання страхового випадку та виявив бажання подати заяву на виплату страхового відшкодування, однак останньому відмовлено, оскільки станом на момент звернення відсутня постанова суду про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2022. Поруч з цим, 22.03.2023 ПрАТ «СК «Граве Україна» направлено уповноважених осіб на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу та згідно Звіту авто-товарознавчого дослідження № 71 від 07 квітня 2023 року матеріальна шкода, завдана власнику автомобіля марки «Hyndai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 150\~365,10 грн. Позивачка вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2022 вона, будучи пасажиркою автомобіля марки «Hyndai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , отримала тілесні ушкодження. Так, згідно консультаційного висновку спеціаліста медичного закладу ВП «Лікарня Святого Луки» від 20.10.2022 їй встановлено діагноз: струс головного мозку, відкрита рана інших ділянок голови лобної ділянки зліва, остеохондроз шийного відділу хребта. Надалі підтверджено тимчасову непрацездатність, окрім того 17.11.2022 у неї з`явились болі у ділянці правого плеча із наступною втратою рухомості руки, а внаслідок удару у дорожньо-транспортній пригоді виникла гематома на правому оці, яка спричинила певні порушення зору. Під час лікування витрачено значні кошти на численні медичні препарати, проведено МРТ та консультації сімейного лікаря, кардіолога. Звернувшись у березні 2025 року до страхової компанії з приводу уточнення інформації щодо причини невиплати страхового відшкодування позивачці повідомлено, що жодних звернень та заяв щодо страхової виплати за даним фактом не зафіксовано, у зв`язку із чим 17.04.2025 після часткової реабілітації подала заяву на виплату страхового відшкодування. На підставі вказаної заяви страховою компанією було виплачено грошові кошти у сумі 13\~694,60 грн, що позивачка вважає очевидно недостатньою сумою, оскільки така включає у себе виключно відшкодування за фактом тимчасової втратою працездатності, однак не враховує понесені фактичні витрати на лікування, спричинене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 20.10.2022, що становлять 18\~860,01 грн. Окрім того, страховою компанією відмовлено у виплаті страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну із покликанням на пропуск однорічного строку подання заяви на таке відшкодування. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки відповідачем не враховано факт звернення її чоловіка у страхову компанію з метою подання такої заяви, в чому йому відмовлено з підстав відсутності судового рішення про визнання винуватим у вчиненні ДТП. Зі своєї сторони вказує на добросовісність зі своєї сторони, оскільки у цей час проходила лікування та складну реабілітацію після ДТП і вважала, що чоловіком вчинено всі необхідні дії для отримання страхового відшкодування. Відтак, із відповідача-1 підлягає стягненню також 130 00,00 грн страхової виплати в межах суми згідно страхового полісу. В той же час, різницю між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування у розмірі 20\~365,10 грн, а також моральну шкоду, що виразилась у душевних стражданнях через пошкодження майна у розмірі 100\~000,00 грн просить стягнути із винуватця у ДТП [PERSON] . Відтак, просить позов задовольнити у повному обсязі. 29.07.2025 ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву [PERSON] залишено без руху, позивачці роз`яснено які саме недоліки позову слід усунути, порядок та строки їх усунення. 05.08.2025 представник позивачки адвокат Федейко А.Ю. подав до суду письмову заяву про усунення недоліків позову. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 12.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що належним чином повідомлено сторін у справі, роз`яснено право подання відповідних заяв по суті справи. Учасники справи скористались наданим їм право подання відзивів на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву. Так, 25.08.2025 на адресу суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Захарчук Я.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у повному обсязі в частині заявлених позовних вимог до [PERSON] та заперечив проти позову в частині вимог до ПрАТ СК «Граве», покликаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача-2 застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна» у розмірі страхових сум 260\~000,00 грн на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, а також 130\~000,00 грн за шкоду, заподіяну майну, відтак вимога щодо стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] , за відсутності на момент звернення до суду, виплати страховою компанією страхового відшкодування, є передчасною. Вказує, що відповідно до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» першочерговим та належним боржником у відшкодуванні збитків є страховик. Враховуючи, що страхове відшкодування ще не було виплачено позивачу, а тому неможливо встановити яка саме частка шкоди буде компенсована страховиком, а яка залишиться непокритою, тому вимоги позивача в частині, що стосується відповідача [PERSON] ґрунтуються лише на припущеннях та є передчасними. А визначена сума морального відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн є необґрунтованою та не підтвердженою жодними належними доказами, в той же час не відповідає вимогам розумності, справедливості та є явно завищеними. Просить суд при вирішенні питання моральної шкоди врахувати, що відшкодування моральної шкоди має виключно компенсаційний, а не обтяжуючий чи каральний характер. 26.08.2025 представник ПрАТ «СК «Граве Україна» Залевська Н.С. подала до суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд» відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову в частині заявлених до ПрАТ «СК «Граве Україна» вимог відмовити. Вказує, що 12.01.2022 між ПрАТ «СК «Граве Україна» та [PERSON] був укладений Поліс № 207674855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, відповідно до якого була застрахована цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «Citroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] , строком з 13.01.2022 до 12.01.2023. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну за полісом становить 130\~000,00 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260\~000,00 грн. У період дії полісу 20.10.2022 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Citroen С4 Picasso», реєстраційний номер [NUMBER] . 20.03.2023 [PERSON] повідомив про страховий випадок. 06.04.2023 постановою Франківського районного суду м. Львова [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Проте, із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну і здоров`ю на суму 55\~000,00 грн позивачка звернулась лише 17.04.2025. За результатами власного розслідування обставин ДТП та вивчивши представлені позивачкою документи, страховик прийняв рішення про часткове задоволення вимог [PERSON] та виплатив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 13\~694,60 грн, а щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну позивачці відмовлено на підставі п.п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» через неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП. В обґрунтування зазначає, що у відповідності до ст. 35.1. Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування та відповідні документи згідно вимог, передбачених ст. 35 Закону. Закон чітко розмежовує поняття повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування, відтак відповідно до положень ст. 37 Закону неподання заяви про страхове відшкодування, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, та трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. У даному випадку, повідомлення [PERSON] від 20.03.2023 не можна розцінювати як заяву про страхове відшкодування, оскільки не містить відомостей, передбачених Законом та до нього не були надані документи, що посвідчують право заявника на отримання страхового відшкодування та при цьому сплив строк , який обмежений одним роком, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє право за рахунок страховика. Щодо вимог страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілої, вказує, що страховиком було здійснено виплату лише за результатом розрахунку витрат на лікування виходячи із днів непрацездатності відповідно до наданих заявницею лікарняних листів, оскільки представлені [PERSON] платіжні чеки на лікування були нечитабельні, не давали можливості визначити назви препаратів, дати їх придбання та визначити їх дійсну вартість, а представлені акти виконаних робіт містять види медичних робіт, які не були призначені лікарськими висновками. Окрім того, із врахуванням наданої [PERSON] . Страхової форми ОК-5 Пенсійного фонду, згідно якої остання на момент ДТП працювала та за місцем роботи їй було виплачено суму лікарняних у розмірі 9\~684,84 грн, страховиком також було перераховано на користь потерпілої різницю між її середнім заробітком за минулий період та отриманим доходом за період 44 днів перебування на листках непрацездатності у розмірі 3\~215,96 грн. Звертає увагу на помилковість розрахунку моральної шкоди у розмірі 10 % від страхової виплати на лікування, оскільки таке положення наведено на підставі ст. 24 нового Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який ще не діяв станом на момент ДТП. При цьому, відповідно до положень Закону, у редакції, яка діяла станом на дату ДТП, страховиком відшкодовується потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а тому відповідачем правомірно проведено виплату моральної шкоди виходячи із розрахунку 5% від суми шкоди за лікування та суми неотриманих доходів потерпілої, що у загальному розмірі становила 652,12 грн. Оскільки страховик повністю виконав свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування на умовах та у строки, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який діяв на момент вчинення ДТП, просить у позові відмовити. 28.08.2025 на адресу суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд» представник позивачки адвокат Гук В.М. подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій щодо заперечень відповідача 2 з приводу відсутності підстав для заявлення до нього вимоги про стягнення суми різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, звертає увагу на положення ст. 1194 ЦК України та п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зі змісту яких вбачається, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У відповідь на заперечення відповідачем суми моральної шкоди вказує на не лише спричинення пошкоджень транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.10.2022, а отримання позивачкою тілесних ушкоджень, що не лише створило незручності у її повсякденному житті з приводу неможливості користуватись автомобілем, але й внаслідок тілесних ушкоджень погіршило її самопочуття, негативно вплинуло на емоційний та психічний стан позивача, спричинивши моральні страждання. Щодо заперечень відповідача-2 з приводу пропуску однорічного строку на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану майну вказує на неврахування страховиком факту звернення [PERSON] у страхову компанію, однак відмову останньому страховиком у прийнятті заяви з підстав відсутності судового рішення щодо визнання винуватості у дорожньо-транспортній пригоді, при цьому після прийняття судом постанови притягнення [PERSON] страховик не зв`язувався із потерпілою стороною, що може свідчити про недобросовісність. В свою чергу, позивачка діючи добросовісно, оскільки вважала, що чоловік подав відповідну заяву у страхову компанію, та при цьому перебуваючи неодноразово на лікуванні за станом здоров`я не мала можливості самостійного звернення до страхової компанії. Покликається на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 212/7628/21, в якій викладено позицію, що строки на подачу заяви про виплату страхового відшкодування є преклюзивними та не можуть бути поновлені, проте якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, суд може захистити порушене право, а тому вважає, що позивачка має право на страхове відшкодування у межах суми, передбаченої страховим полісом 130\~000,00 грн. Не погоджується із виплатою страховиком лише суми, що стосується тимчасової втрати працездатності потерпілої. Щодо зауважень сторони відповідача-2 про недоведеність необхідності проведення МРТ та ініціювання такого позивачкою самостійно вказує на те, що МРТ, консультацію невропатолога та медикаментозне лікування рекомендовано при огляді лікарем ортопедом травмологом та лікарем неврологом по факту обстеження потерпілої з приводу появи болісних відчуттів у ділянці правого плеча з наступною втратою рухомості руки з 17.11.2022, після дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що саме внаслідок отриманих травм, у позивача запустились атрофічні процеси на м`язах плеча. Відтак, просить задовольнити позов у повному обсязі. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178\~ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст.76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 20.10.2022 о 12 год. 00 хв. у м. Львові на нерегульованому перехресті вул. Любінська та вул. Петлюри у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] (що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] ), та яким на момент ДТП керував [PERSON] . Як вбачається із постанови Франківського районного суду м. Львова від 06.12.2012 матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, передано керівнику Львівської обласної прокуратури для прийняття рішення в порядку ст. 214 та ст. 284 КУпАП. Згідно постанови слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 13.03.2023 кримінальне провадження № 420231420800000 від 25.01.2023, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.10.2022 на нерегульованому перехресті вул. Любінська та вул. Петлюри у м Львові, закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2023 задоволено скаргу [PERSON] та постанову слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Думича А.І. від 13.03.2023 про закриття кримінального провадження № 420231420800000 від 25.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасовано. Разом з тим, постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.10.2022. Згідно змісту постанови, 20.10.2022 о 12 год. 00 хв. у м. Львові на нерегульованому перехресті вул. Любінська та вул. Петлюри у м. Львові, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Citroen C4 Picasso», номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр лівого повороту з вул. Любінської на вул. Петлюри, не дав дорогу автомобілю марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень та заподіяння матеріальних збитків. Потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] , яка отримала тілесні ушкодження. Постанова суду від 06.04.2023 не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до копії полісу № 107674855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Citroen C4 Picasso», номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна» із строком дії полісу до 12.01.2023. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260\~000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну 130\~000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн. Як вбачається із копії повідомлення про випадок з транспортним засобом № 1343, [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Граве Україна» із повідомлення про страховий випадок 20.03.2023. На підставі листа від ПрАТ СК «Граве Україна» 07.04.2023 експертом-автотоварознавцем [PERSON] за результатами автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ надано висновок експерта № 71, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , становить 150\~365,10 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 20.10.2022 на момент дослідження становить: 77\~175,57 грн. 17.04.2025 [PERSON] звернулась до ПрАТ СК «Граве Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування та заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну і здоров`ю. Відповідно до страхового акта № 10.90074184/І/KOS ПрАТ СК «Граве Україна» за розрахунком страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю прийнято рішення про здійснення страхової виплати на користь [PERSON] на суму 13\~694,60 грн. Поруч з цим, листом від 06.05.2025 [PERSON] повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування в частині шкоди, завданої майну, обґрунтовуючи яку страхова компанія повідомила, що 21.10.2022 звернувся [PERSON] із повідомленням про настання страхового випадку, [PERSON] повідомив ПрАТ СК «Граве Україна» про дорожньо-транспортну пригоду 20.03.2023. Згідно вимог ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників н6аземних транспортних засобів передбачено підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, при цьому дорожньо-транспортна пригода відбулась 20.10.2022, а заява на виплату страхового відшкодування подана потерпілою 17.04.2025, тобто більше ніж два з половиною роки після дорожньо-транспортної пригоди. Звертаючись до суду із позовом в частині вимог про стягнення страхового відшкодування із ПрАТ «СК «Граве Україна» позивачка вказує, що її чоловік [PERSON] звертався у страхову компанію з приводу подання заяви про виплату страхового відшкодування, однак останньому було відмовлено із покликанням на відсутність судового рішення про визнання винуватості особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Покликаючись на тривале лікування та складну реабілітацію після дорожньо-транспортної пригоди зазначає про те, що зі своєї сторони добросовісно діяла, оскільки вважала, що її чоловік здійснив усі необхідні дії для отримання страхового відшкодування, натомість страхова компанія після прийняття судом рішення про притягнення винуватця ДТП до адміністративної відповідальності не вжила жодних заходів для отримання такої інформації та не зв`язались із ними як з потерпілою стороною. Щодо строку звернення потерпілої до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану майну суд виходить з наступного. Згідно зі\~статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(який діяв на момент виникнення правовідносин у справі) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статей\~9,\~22-31,\~35,\~36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Відповідно до ч. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. При цьому,\~визначаючи обов`язок\~страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 звернула увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП. При цьому Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Слід також зазначити, що відповідно до статті 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 13 Цивільного кодексу України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права встановлюється, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 Цивільного кодексу України). При цьому, Цивільний кодекс України містить норми, коли нездійснення цивільного права є підставою для припинення цивільного права, настання інших негативних правових наслідків для носія такого права. Наприклад, частина четверта статті 559 Цивільного кодексу України передбачає припинення поруки у зв`язку з пропуском 6 місяців строку звернення кредитора до поручителя, а також, що з припиненням поруки припиняється й право на отримання сум простроченої заборгованості від поручителя. Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 Цивільного кодексу України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 Цивільного кодексу України)). Відмова від належного особі права припиняє таке право. Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом. Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності. Таким чином, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття "преклюзивні строки" здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю "позовна давність" (строк захисту порушеного права особи). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена. Відповідно до положень статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 Цивільного кодексу України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП. Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ані Цивільний кодекс України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено Цивільного кодексу України при пропуску позовної давності. Водночас Цивільним кодексом України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 Цивільного кодексу України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 Цивільного кодексу України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 Цивільного кодексу України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 Цивільного кодексу України), Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17. Судом встановлено, що позивачка звернулась до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування по спливу встановленого річного строку звернення з такою, однак звернулась за захистом своїх прав до суду у межах встановленого строку позовної давності. В обґрунтування покликається на постанову Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 212/7628/21, згідно якої у разі якщо заявник на виплату страхового відшкодування діяв добросовісно, суд може захистити порушене право, та відповідно добросовісність своєї поведінки з огляду на проходження нею лікування та переконання про вжиття усіх необхідних заходів щодо страхового відшкодування її чоловіком. Разом з тим, суд критично оцінює наведені позивачкою обставини поважності пропуску річного строку та добросовісності дій. У частині третій\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачка зазначаючи про тривале перебування на лікуванні та реабілітації після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.10.2020, на підтвердження наведеного надала копії електронних листків непрацездатності за періоди 20.10.2022, з 21.10.2022 по 26.10.2022, 27.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 04.11.2022, з 05.11.2022 по 08.11.2022, з 09.11.2022 по 11.11.2022, з 17.11.2022 по 21.11.2022, з 22.11.2022 по 25.11.2022, з 03.12.2022 по 07.12.2022, тобто позивачем документально підтверджено лише факт перебування на лікуванні протягом 2022 року, однак із письмовою заявою про страхового відшкодування лише 17.04.2025, а будь-яких доказів та обґрунтованих пояснень дійсної неможливості подання відповідної заяви протягом 2023 року та існування незалежних від неї причин, які б об`єктивно перешкоджали звернутись письмово чи в електронному вигляді із відповідною заявою до страхової компанії позивачкою не наведено. В той же час, практика Верховного Суду, в тому числі і постанова Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 212/7628/21, на яку покликається позивачка, вказує на добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, тобто вжиття активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення свого права на страхове відшкодування. Позивачка зазначає, що діяла добросовісно, оскільки вважала, що чоловік 20.03.2023 звернувшись у страхову компанію подав у передбаченому законом порядку заяву про відшкодування шкоди, однак добросовісно припускаючи виконання ними вимог щодо належного звернення до страхової компанії та водночас розуміючи відсутність протягом тривалого часу виплати від страховика за заявою від 20.03.2023, ні позивачка, ні її чоловік тим не менше не звертались у ПрАТ «СК «Граве Україна» протягом більше двох років з приводу з`ясування причин відсутності виплати страховиком страхового відшкодування у передбаченому законом строк (не\~пізніш як\~через 90\~днів)\~з дня подання заяви про таке відшкодування. Жодних доказів вжиття будь-яких активних дій позивачкою як потерпілою, на яку законом покладено обов`язок звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, дій зокрема протягом 2023 року суду не представлено. Окрім того, з приводу покликання сторони позивача на те, що після ухвалення Франківським районним судом м. Львова постанови від 06.04.2023 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, страхова компанія не сконтактувалася із потерпілою, що може свідчити про недоброчесність відповідача-1, суд звертає увагу на те, що страхова компанія не має обов`язку самостійно контролювати результат розгляду справи про притягнення винуватця ДТП до відповідальності та звернення потерпілого із заявою про страхове відшкодування. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст. 35 Закону), основний обов`язок щодо надання протягом 30\~днів з\~дня подання\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду страховику заяви про страхове відшкодування та долучення до неї всіх необхідних документів для прийняття рішення про страхове відшкодування покладено на потерпілого. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку обставин, які б свідчили про наявність у позивачки обґрунтованих, незалежних від її волі, причин настільки тривалого пропуску строку звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. В частині заявлених позивачкою вимог про стягнення із відповідача-1 (ПрАТ «СК «Граве Україна») про стягнення також витрат понесених нею внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, а саме на лікування фармацевтичними засобами на суму 7\~475,47 грн; проведення МРТ, вартістю 7\~800,00 грн, та консультацію сімейного лікаря, кардіолога на суму 1\~870,00 грн, та моральну шкоду із розрахунку 10 % від страхової виплати на підставі ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд оцінивши подані позивачкою на підтвердження наведених обставин приходить до такого висновку. Так, страхова компанія, відмовляючи у виплаті відшкодування витрат на лікування вказує на необхідність підтвердження таких документально відповідним закладом охорони здоров`я, однак представлені потерпілою платіжні документи на придбання ліків, є нечитабельними, внаслідок чого встановити назви препаратів, їх вартість, дати їх придбання неможливо, відтак у виплаті заявленої суми 7\~475,47 грн відмовлено. Незважаючи на покликання позивачки у тексті позовної заяви на цілий ряд медикаментів, які приймались нею в процесі лікування після ДТП, що мало місце 20.10.2022, згідно долучених до матеріалів позову консультаційних висновків спеціаліста ВП «Лікарня Святого Луки» від 20.10.2022, огляду невропатолога КНП «5-а міська клінічна поліклініка м. Львова» від 21.10.2022, 26.10.2022, 31.10.2022, 04.11.2022, 08.11.2022, вбачається, що лікарями призначались позивачці медичні препарати: «Левомак», «Езомер», «Брексін», «Сертідаза», Рафт, «Алсокам», «Кокарніт», однак ознайомившись із відсканованими копіями, представленими позивачкою при зверненні до суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд», суд повністю погоджується із позицією відповідача щодо нечитабельності та неналежної якості таких копій, оскільки із представлених суду копій фіскальних чеків, як єдиних доказів на підтвердження обставин придбання позивачкою перелічених вище медпрепаратів, суд позбавлений можливості встановити відомості, які підлягають обов`язковому доказуванню, як то назви препаратів, дата їх придбання, та вартість, а деякі повністю нечитабельні. У відповіді на відзив на позовну заяву стороною позивача визнається факт неналежної якості представлених суду із покликанням на тривалість зберігання таких та водночас стверджено, що перелічені медпрепарати дійсно придбавались позивачкою, однак ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях, а за загальним правилом процесуального закону обов`язок доказування покладається на сторони, які повинні надати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються їхні вимоги або заперечення. Щодо заявленої вимоги про стягнення 7\~800 грн за проведення позивачкою МРТ трьох відділів хребта та седації для МРТ суд вказує на таке. У сфері цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, в т.ч. здоров`ю, необхідним елементом є доведеність наявність прямого та безпосереднього причинно-наслідкового між протиправною дією та настанням шкоди здоров`ю (необхідність придбання конкретних медичних препаратів, проведення медичних процедур у даному випадку тощо). У\~статті 1166\~ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Як вбачається із представлених позивачкою консультаційного висновку спеціаліста ВП «Лікарня Святого Луки» від 20.10.2022, тобто безпосередньо в день дорожньо-транспортної пригоди, останній діагностовано струс головного мозку, відкрита рана інших ділянок голови лобної ділянки зліва, остеохондроз шийного відділу хребта. Рекомендовано: амбулаторне лікування у сімейного лікаря, перев`язки в поліклініці. Наступними оглядами невропатолога надано призначення: приймання медичних препаратів. Із наявних у матеріалах справи медичних документів не встановлено ким саме та за яких обставин надано позивачці призначення (направлення) у 2022 році на проведення МРТ хребта. Поруч з цим, наступний протокол обстеження електронеймографії із зазначенням причини звернення: травматичне ураження правого плечового сплетення у 2022 представлений позивачкою за 14.04.2025, тобто по спливу більше двох років, та будь-якої медичної документації з приводу лікування правого плеча за період між 2022 р. та 2025 р. на підтвердження покликань позивачки про те, що болі у ділянці правого плеча з наступною втратою рухомості руки спровоковані саме внаслідок остреохондрозу шийного відділу хребта після ДТП 20.10.2022 суду не представлено. При цьому слід зазначити, що суд не володіє спеціальними знаннями у сфері медицини. Цивільним процесуальним законом передбачено, право сторони, для з`ясування обставин, що потребують спеціальних знань, заявити клопотання про призначення відповідної експертизи або надати суду висновок експерта, складений на їх замовлення. Разом з тим, сторони правом подання клопотання про призначення експертизи чи представлення суду відповідного висновку експерта не скористались, а самостійно із наявної у матеріалах справи медичної документації суд позбавлений можливості безсумнівно встановити та ствердити наявність чи відсутність зв`язку між діагнозом травм, який встановлено позивачці при огляді 20.10.2022 після дорожньо-транспортної пригоди та наступного виявлення ознак травматичного ураження правого плеча і надати оцінку наявності чи відсутності ознак хронічності остеохондрозу шийного відділу хребта, встановленого діагнозом спеціаліста під час огляду позивачки 20.10.2022, на що у своїх запереченнях покликається сторона відповідача-1. Щодо вимоги позивачки про стягнення із відповідача-1 (ПАТ «СК «Граве Україна») 1\~715,54 грн моральної шкоди, з розрахунку 10 % страхової (регламентної) виплати у зв`язку із її лікуванням згідно ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд приймає до уваги слушне зауваження сторони відповідача щодо помилкового покликання позивачки у розрахунку шкоди саме у розмірі 10 % від страхової виплати на лікування на підставі ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки така норма дійсно передбачена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", прийнятим 21.05.2024, який вступив в дію з 01.01.2025, разом з тим станом на час дорожньо-транспортної пригоди та виникнення правовідносин у даній справі Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" питання відшкодування\~моральної шкоди,\~заподіяної потерпілому врегульовувала ст. 26-1 Закону, яка передбачала, що Страховиком (у випадках, передбачених\~підпунктами "г"\~і\~"ґ"\~пункту 41.1 та\~підпунктом "в"\~пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині заявлених вимог до ПАТ «Страхова компанія «Граве Україна», а відтак у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «СК «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування слід відмовити у повному обсязі. В частині\~вимог позивачки\~до відповідача\~ [PERSON] \~як винуватця\~дорожньо-транспортної\~пригоди суд\~виходить з\~такого.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ Відповідно до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Під час судового розгляду справи встановлено, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 06.04.2023 винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.10.2022 визнано [PERSON] , що ніким із сторін у справі не спростовано. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування. Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування", страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Згідно зі\~статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається у якості підтвердження або заперечення вимог. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс (постанова Верховного Суду у від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). Згідно матеріалів справи після подання [PERSON] до ПрАТ СК «Граве України» 20.03.2023 заяви про страховий випадок, за листом ПрАТ «СК «Граве» судовим експертом-автотоварознавцем проведено акт огляду транспортного засобу марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , та 07 квітня 2023 року надано висновок експерта, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , становить 150\~365,10 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «Hyndai Accent», номерний знак [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 20.10.2022 на момент дослідження становить: 77\~175,57 грн. Відповідач покликаючись на той факт, що його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПрАТ СК «Граве Україна» згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відтак першочерговим та належним боржником у відшкодуванні збитків вважає страховика, представлений у матеріалах справи висновок експерта № 71 від 07.04.2023 не оспорював, вказавши лише, що такий підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи у разі незгоди із наявним висновком експерта ніким із сторін у справі не заявлялось. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Окрім цього, відповідно до ст.\~29\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно\~-\~правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до товарних чеків та рахунків-фактури від 25 жовтня 2022 року за зберігання та евакуацію автомобіля марки «Hyndai\~Accent»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~встановлено,\~що витрати\~за зберігання\~та евакуацію\~автомобіля марки\~«Hyndai\~Accent»,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~становлять на\~загальну суму\~3\~625,00\~грн.\~ \~ \~ Таким чином, з огляду на те, що вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2022 доведена постановою Франківського районного суду м. Львова, суд приходить до висновку, позов в розмірі заявлених позивачкою позовних вимог про стягнення із відповідача-2 різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування у розмірі 20 365,10 грн, а також 3\~625,00 грн витрат за евакуацію та зберігання транспортного засобу підставний та підлягає до задоволення. Також згідно приписів\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивачка в обгрунтування заявленої ним суми відшкодування моральної шкоди у розмір 100\~000,00 грн, вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.10.2022 завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, окрім пошкодження транспортного засобу, що вплинуло на звичний ритм життя позивачки, остання також отримала тілесні ушкодження, що завдало моральних страждань та негативно вплинуло на її моральний та психічний стан. Відповідно до ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначеності розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають визначенню загальні підстави цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Тому суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається\~залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди,\~ЦК\~України не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Відтак, оцінивши обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що доведеним є факт дорожньо-транспортної пригоди 20.10.2022, учасником якої була позивачка та внаслідок якої їй було завдано не лише матеріальних збитків у виді пошкодження належного їй транспортного засобу, але і тілесних ушкоджень, відтак спричинені моральні страждання, що призвели до душевних переживань, порушення звичного їй ритму життя та пересування, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, але водночас беручи до уваги вимоги розумності та справедливості, а також із врахуванням, що розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які зазнала особа у зв`язку з порушенням її прав, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 50 000 грн буде достатнім розміром одноразового відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 1302,57 грн судового збору.

Outcome: dismissed