Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що 16.01.1986 між [PERSON] та ЖКК комбінату «Хмельницькпромстрой» укладено договір найму житлового приміщення, кв. [ADDRESS] , для проживання позивачки та членів її сім`ї. На даний час в квартирі проживають позивачка та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживають понад десять років, фактичне місце їх проживання не відоме, жодних зв`язків позивачка із відповідачами не підтримує, у зв`язку з чим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Представник позивачки подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку. Представник третьої особи відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду в установленому законом порядку, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 16.01.1986 Житлово-комунальна контора комбінату « [INFO] » та [PERSON] уклали договір найму житлового приміщення, відповідно до умов якого ЖКК надає [PERSON] та членам її сім`ї в користування житлове приміщення, кв. [ADDRESS] . Згідно довідки № 418/03-10 про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, в кв. [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Засадничими принципами цивільного судочинства, як відомо, є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК Української РСР строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити строк тимчасової відсутності. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі № 754/11532/19. Згідно акту від 25.09.2024 посвідченого директором КП «УМК «Центральна», в кв. [ADDRESS] проживають постійно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживають понад 10 років. Згідно акту від 30.10.2024 посвідченого директором КП «УМК «Центральна», в кв. [ADDRESS] відповідачка [PERSON] в квартирі не проживає понад 10 років. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , суду пояснили, що проживають в буд. [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживають тривалий час, понад шість місяців. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] згідно Реєстру територіальної громади м. Хмельницький, знята 04.10.2013 із зареєстрованого місця проживання з адреси [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, оскільки в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживають, позов про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial