Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

12.05.2025 до Підволочиського районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Щербатюк О.Д., до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 25.12.2014 на суму 192602 грн. Позов мотивував\~тим,\~що 25грудня 2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі сумі 192 602 (сто дев`яносто дві тисячі шістсот дві) грн. що еквівалентно 10 000 (десяти тисячам) Євро за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 Євро = 19,2602 гривень), отримані кошти відповідач зобов`язувався повернути до 25.12.2024. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною [PERSON] в момент передачі йому суми позики. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не виконує свої зобов`язання за договором позики, [PERSON] , просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики Ухвалою суду від 13 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №604/542/25, розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 29 травня 2025 року від позивача та відповідача надійшла спільна заява про укладення мирової угоди. До заяви додано мирову угод від 29.05.2025. Ухвалою суду від 03 липня 2025 року відмовлено у затвердженні мирової угоди від 29.05.2025 укладеної між [PERSON] та [PERSON] у даній справі. Судом постановлено ухвалу від 10 вересня 2025 року, за змістом якої судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 12 годину 00 хвилин 25 вересня 2025 рок, зобов`язано позивача надати суду для огляду : оригінал договору позики від 25.12.2014 укладений між [PERSON] та [PERSON] та оригінал розписки складеної [PERSON] від 25.12.2014 року. Явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] визнано обов`язковою. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року зобов`язав надати суду інформацію Державну прикордонну службу України; [INFO] та Підволочиський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 18 вересня 2025 року на адресу суду від [INFO] на дійшов лист від 16.09.2025 №9540 з інформацією, що [PERSON] [INFO] призваний на військову службу по мобілізації 18.04.2024, згідно поіменного списку №3722 від 18.04.2024 та зарахований до особового складу у військову частину [NUMBER] , з моменту призову на військову службу по мобілізації по даний час до відділу не звертався про постановку на військовий облік військовозобов`язаних, інформація про перебуванні на лікуванні відсутня. . Від головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби надійшов лист вих № 19/74913-25 від 18.09.2025, з якого встановлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] [INFO] в період з 08.11.2017 по 18.09.2025 в Базі даних не виявлено. На виконання ухвали суду від Підволочиського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист від 12.09.2025 № 258/35.8-04.01 з повідомленням, що в архіві відділу невиявлено актового запису про смерть [PERSON] [INFO] . 14 жовтня 2025 року на адресу суду від військової частини [NUMBER] надійшов лист від 04.10.2025 №9262 з повідомленням, що [PERSON] [INFO] з 18 квітня по 19 червня 2024 року проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , з 19.06.2024 самовільно залишив військову частину, місцезнаходження його не відоме. Представник позивача 17 листопада 2025 року до судового засідання не з`явився, попередньо надав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач відзиву на\~позовну заяву\~не подав,\~ у судове засідання 1711.2025 повторно не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на зареєстроване місце проживання, однак\~судова повістка повернута до суду\~у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, відповідно п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Судом вживались заходи з встановлення місцезнаходження відповідача, у даному випадку судом враховано, що згідно відповіді військової частини [NUMBER] [PERSON] з 19.06.2024 самовільно залишив військову частину та місцезнаходження його не відоме, зазначене може свідчити, що особа перебуває у сзч. Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України і ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2014 р. між [PERSON] (надалі за текстом Позикодавець) та [PERSON] (надалі за текстом Позичальник) укладено Договір позики (надалі іменується «Договір»), За умовами вказаного договору, Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 192 602 (сто дев`яносто дві тисячі шістсот дві) грн. що еквівалентно 10 000 (десяти тисячам) Євро за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення договору (1 Євро = 19,2602 гривень). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору ( п. 1 Договору). Сторонами Договору погоджено, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики (а саме суми, що буде становити еквівалент 10 000 (десяти тисячам) Євро за офіційним курсом Національного банку України станом на день повернення коштів) має бути здійснено не пізніше 24 грудня 2024 року; виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах смт. Підволочиськ Тернопільської області за місцем проживання Позикодавця або за іншою адресою, вказаною Позикодавцем. Пунктом 9 договору сторонами серед іншого визначено, що : у момент укладання цього договору сторони вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним). Пунктом 12 Договору Сторони передбачили, що після повернення боргу мною, ПОЗИКОДАВЦЕМ, буде видано ПОЗИЧАЛЬНИКУ власноручну розписку про одержання грошей. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий. Договір позики від 25.12.2014 укладений між позивачем та відповідачем підписаний обома Сторонами Договору, є чинним, інформація про оспорювання договору позики відсутня. Матеріали справи містять розписку, яка написана рукописним тестом, за змістом якої 25 грудня 2014 року за адресою : [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] одержав від [PERSON] [INFO] , грошові кошти в сумі 192602 грн., що еквівалентно 10000 Євро за офіційним курсом Національного банк України станом на день укладання договору, які зобов`язується повернути у повному обсязі в строк не пізніше 25 грудня 2024 року. Судом встановлено, що 25 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 192602 грн., що еквівалентно 10000 Євро, які відповідач зобов`язувався повернути до 25 грудня 2024 року, що підтверджується договором позики укладеним сторонами у письмовій формі та розпискою. На час звернення з позовом до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики від 25 грудня 2014 року зобов`язання, одержані у позику кошти не повернув. Відповідачем не надано суду доказів на спростування наведеної позивачем суми заборгованості за договором позики. У судовому засіданні позивачем надано для огляду оригінал розписки від 25.12.2014 складеної [PERSON] до договору позики. У частині першій\~статті 4 ЦПК України\~зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою\~статті 627 ЦК України\~визначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України\~передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із частинами першою та третьою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3\~ст. 545 ЦК України\~наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання. З метою правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі N 355/385/17 (провадження N 61-30435сво18) міститься висновок, що "у статті 629\~ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі №\~369/11450/19\~(провадження № 61-10412св21) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Підстав відступити від таких висновків Верховний Суд не встановив». Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей або речей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. У разі встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №\~629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі №\~205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 26 червня 2024 року у справі №\~758/5328/22\~(провадження № 61-3560св24). Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні 25 вересня 2025 року позивачем надано суду для огляду оригінал договору позики від 25 грудня 2014 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також оригінал розписки складеної [PERSON] 25 грудня 2014 року до зазначеного договору позики. Судом встановлено, що договір позики між сторонами відбувся, про що свідчить приєднана до матеріалів справи розписка від 25 рудня 2014 року. [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 192602 грн., що еквівалентно 10000 Євро від [PERSON] . Рукописний текст та підпис у розписці від 25 грудня 2014 року виконано відповідачем. Станом на момент розгляду справи у суду відсутня інформація про визнання відвідачем укладеного з позивачем договору позики від 25.12.2014 недійсним, а також наявності будь яких заперечень зі сторони [PERSON] щодо складання вказаної розписки від 25.12.2014. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора), свідчить також про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане, що також відповідає змісту\~ст. 545 ЦК України. Отже, зважаючи на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики за несвоєчасне виконання зобов`язання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтвердженні понесені останнім судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 1541,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved