Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

1. \~ \~ \~ \~Стислий виклад позовних вимог та позицій сторін. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки незаконним. В позові вказав, що рішенням Марковецької сільської ради від 26 серпня 2007 року йому передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, з яких 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Марковецької сільської ради № 13-21/14 від 10 жовтня 2014 року йому надано дозвіл на складання технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] . В процесі розробки технічної документації йому стало відомо, що він не може завершити процедуру приватизації земельної ділянки в розмірі, визначеному рішенням Марковецької сільської ради від 26 серпня 2007 року, а саме 0,05 га, оскільки частину наданої йому земельної ділянки приватизувала [PERSON] . Так, рішенням 7-2/15 Марковецької сільської ради від 25 грудня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467. Дане рішення стало підставою для видачі відповідачці свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку № [NUMBER] від 04 січня 2016 року. При цьому, його право користування на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] не було припинено у законний спосіб та на законних підставах. Він звернувся за захистом своїх прав до суду і рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області в задоволенні позову було відмовлено. Проте постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.03.2023 було визнано незаконним та скасоване рішення 7-2/15 Марковецької сільської ради від 25 грудня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467; скасоване свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2625882903:01:002:0467, видане [PERSON] 04 січня 2016 року; скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2625882903:01:002:0467. Незважаючи на те, що рішення суду від 14 грудня 2022 року не набрало законної сили та було оскаржене до апеляційної інстанції, [PERSON] 05 січня 2023 року уклала договір купівлі-продажу з [PERSON] , за яким відчужила спірну земельну ділянку площею 0,0427 гектара, кадастровий номер 2625882903:01:002:0467. У зв`язку з відсутністю у відповідача [PERSON] права на розпорядження зазначеною земельною ділянкою, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання вказаного договору купівлі-продажу незаконним. 18 серпня 2005 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити у його задоволенні з таких підстав. Відповідно до статей 316, 317, 319, 328 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник здійснює володіння, користування і розпорядження належним йому майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. Станом на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу - 5 січня 2023 року, продавець [PERSON] була власницею спірної земельної ділянки площею 0,0427 гектара, кадастровий номер 2625882903:01:002:0467. Жодних законних перешкод для укладення зазначеного договору купівлі-продажу на той час не існувало (а.с. 77-81). 9 вересня 2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Андрійків Х.І. надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Вирішуючи спори про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує недійсність такого правочину на момент його вчинення, а також визначити відповідні правові наслідки. У разі задоволення позову судове рішення має містити зазначення, у чому саме полягає неправомірність дій сторони та якою нормою законодавства спростовується відповідний правочин. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин вважаться правомірним, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, судовим рішенням. Представник відповідача наголосила, що у даному випадку [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки була законним її власником, а відтак мала передбачене законом право володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй власністю. Отже, підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні (а.с. 111-115). 2. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16 травня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 11 серпня 2025 року суд витребував доказали за клопотанням представника позивача. Ухвалою від 08 вересня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник [PERSON] просилив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову на підставах. Викладених у відзиві на позов. Додатково пояснив, що спір між [PERSON] та [PERSON] був фактично вже вирішений і наявна відповідна постанова Верховного Суду. Звернув увагу суду, що позивач обрав неналежний спосіб судового захисту. Представник відповідача [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позову на підставах, викладених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу [PERSON] була належним власником, жодних обмежень у розпорядженні нею своїми правами не існувало. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. 3. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Марковецької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якому просив: 1) усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] шляхом скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку з кадастровим номером 2625882903:01:002:0467, а саме: визнати незаконним та скасувати рішення 7-2/15 Марковецької сільської ради від 25 грудня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467; скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2625882903:01:002:0467, видане [PERSON] 04 січня 2016 року; 2) скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2625882903:01:002:0467 за [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Марковецької сільської ради від 26 серпня 2007 року йому передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, з яких 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Марковецької сільської ради № 13-21/14 від 10 жовтня 2014 року йому надано дозвіл на складання технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] . В процесі розробки технічної документації йому стало відомо, що він не може завершити процедуру приватизації земельної ділянки в розмірі, визначеному рішенням Марковецької сільської ради від 26 серпня 2007 року, а саме 0,05 га, оскільки частину наданої йому земельної ділянки приватизувала [PERSON] . Так, рішенням 7-2/15 Марковецької сільської ради від 25 грудня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467. Дане рішення стало підставою для видачі відповідачці свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку № [NUMBER] від 04 січня 2016 року. При цьому, його право користування на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд в [ADDRESS] не було припинено у законний спосіб та на законних підставах. Крім того, законність його права користування вказаною земельною ділянкою встановлено рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Рішенням Тисменицького районного суду від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Тисменицької об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено (а.с. 9 12). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 березня 2023 року було визнано незаконним та скасоване рішення 7-2/15 Марковецької сільської ради від 25 грудня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467; скасоване свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2625882903:01:002:0467, видане [PERSON] 04 січня 2016 року; скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 2625882903:01:002:0467 (а.с. 13-17). На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 січня 2023 року [PERSON] передала у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467. Відповідно до пункту 2.1 договору продаж вчинено за домовленістю сторін за 59797, 57 грн, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору. У пункті 1.5 цього договору продавець стверджувала, що продана за цим договором земельна ділянка не перебуває під арештом чи забороною, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена тощо. (а.с. 97). 05 січня 20243 року до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0427 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер 2625882903:01:002:0467 (а.с. 7). 4. \~ \~ \~ \~ Релевантні норми права та висновки суду. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Урахувавши наявність судового рішення у справі № 352/2059/21, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] , щодо скасування рішень уповноваженого органу про передачу [PERSON] спірної земельної ділянки та видане на її ім`я свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, що набрало законної сили, а також обставини укладення оскарженого договору купівлі-продажу земельної ділянки, за яким відповідач [PERSON] , будучи обізнаною про наявність вказаного судового спору, під час апеляційного перегляду відчужила спірне нерухоме майно на користь [PERSON] , суд доходить висновку щодо наявності умислу сторін спірного правочину на інші цілі, ніж це передбачено договором купівлі-продажу. Разом із тим суд враховує, що договором купівлі продажу від 05 січня 2023 року були порушенні права [PERSON] на оформлення своїх майнових прав на спірну земельну ділянку. Безперечно, позивач [PERSON] зацікавлений у тому, щоб спірне нерухоме майно до виконання рішення суду залишилось у власності [PERSON] , а не [PERSON] , оскільки після належного виконання Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі № 352/2059/21 про скасування рішення сільської ради про надання [PERSON] у власність спірної земельної ділянки та визнання недійсними виданого їй свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку, ця нерухомість повертається до власності територіальної громади і позивач міг би реалізувати своє право на оформлення земельної ділянки. За таких обставин [PERSON] , як заінтересована сторона, дійсно може оспорювати дійсність договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , на підставах, встановлених законом. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. При вирішенні цієї справи суд вбачає ознаки фіктивності оспорюваного правочину, враховуючи, що оскаржуваний договір купівлі-продажу укладений під час апеляційного перегляду судового рішення у справі № 352/2059/21, яким в подальшому задоволено позов [PERSON] та скасовані правовстановлюючі документи [PERSON] на спірну земельну ділянку. На недобросовісність сторін оскаржуваного правочину вказує те, що [PERSON] будучи достовірно обізнаною, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2022 року не набрало законної сили, продала спірну земельну ділянку [PERSON] , повідомивши недостовірні дані про відсутність судового спору щодо цієї земельної ділянки (пункт 1.5 Договору). Аргументи відповідачів про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 січня 2025 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не був спрямований на ухилення від виконання рішення суду у справі № 352/2059/21, є безпідставними з огляду на те, що оскаржуваний правочин був укладений сторонами на стадії судового розгляду, після ухвалення рішення суду першої інстанції, але до апеляційного перегляду вказаного судового рішення. На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам позивача, оскільки відчуження спірного майна відбулося з метою перешкоджання захисту прав позивача на належне користування земельною ділянкою, які були захищені судом у справі № 352/2059/21. Оцінюючи доводи представників відповідачів про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки був виконаний, оскільки спірне нерухоме майно було передано [PERSON] як покупцю, суд зазначає, що виконання оспорюваного договору не виключає тієї обставини, що він спрямований на перешкоджання виконання судового рішення, ухваленого на захист прав [PERSON] , та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, на шкоду інтересам позивача [PERSON] , оскільки відчуження спірної земельної ділянки відбулося з метою уникнення виконання рішення суду про позбавлення її права власності на відчужену нею земельну ділянку, а отже, підлягає визнанню недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Суд не приймає твердження представника відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки терміни «незаконний» та «недійсний» договір взаємопов`язані: незаконний договір є недійсним, оскільки він суперечить вимогам закону і тому не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Недійсність - це наслідок того, що договір є незаконним або укладеним з порушенням певних вимог, і його визнають таким лише через рішення суду (якщо це оспорюваний правочин) або він є таким автоматично (якщо це нікчемний правочин). Окрім того, частини перша і друга статті 5 УПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, належним способом захисту порушених прав позивача [PERSON] є саме визнання оспорюваного договору купівлі продажу недійсним. Крім того, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн, в рівних частинах з кожного.

Outcome: approved