Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 184-189, 208-214 том №2) просить визнати недійсним рішення дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 28.04.2007 №54 про затвердження технічної документації для виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,2004 га, для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №085984, виданий 23.12.2011 на підставі вказаного рішення сесії міської ради на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним рішення 24 сесії 7 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 31.08.2017 №447 про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0138 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 1825010100:06:009:0278 та 1825010100:06:009:0279; визнати незаконними дії Відділу у Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, пов`язані з реєстрацією у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278; припинити право власності та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278, площею 0,1146 га, що належить [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом закриття Поземельної книги та скасування кадастрового номера; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у володінні та користуванні належною [PERSON] земельної ділянкою з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126 шляхом перенесення паркану (огорожі) в бік [PERSON] на відстань 0,0238 га, що проходить по точках 6-5, 3-4 з геометричними розмірами 12,09 м та 14,59 м, які схематично зображені на малюнку 10 відповідно до висновку експерта від 14.05.2024 №580/22-25/475/24-25, а також судові витрати понесені позивачем розподілити між відповідачами та стягнути на користь позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 27.02.2016 успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , дві земельні ділянки, площею 0,0651 га кожна з кадастровими номерами 1825010100:06:009:0125, 1825010100:06:009:0126, які належали спадкодавиці на підставі державних актів на право власності від 20.10.2010. Станом на 20.10.2010 третя особа [PERSON] ще не була власником земельної ділянки, загальною площею 0,2004 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, зазначена земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №085984, виданого 23.12.2011. Відповідно до витягу з рішення 24 сесії 7 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 31.08.2017 №447, на підставі договору дарування від 05.10.2015 земельна ділянка, загальною площею 0,2004 га, перейшла у власність третьої особи [PERSON] та відповідачки [PERSON] . Вказаним рішенням міської ради погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки, загальною площею 0,2004 га, на дві земельні ділянки: [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0858 га (кадастровий номер 1825010100:06:009:0279), цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1146 га (кадастровий номер 1825010100:06:009:0278), цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З метою встановлення фактичної площі земельних ділянок з кадастровими номерами 1825010100:06:009:0125, 1825010100:06:009:0126 позивачем було укладено договір про проведення комплексу топографо-геодезичних та картографічних робіт і в результаті виконання вказаних робіт було встановлено, що частина земельної ділянки [PERSON] накладається на земельну ділянку позивача, тому остання вимушена звернутись до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 21.10.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 79 том №1). 08.11.2021 від представника Радомишльської міської ради Житомирської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення 9 сесії 5 скликання Радомишльської міської ради від 28.04.2007 №54, рішення 24 сесії 7 скликання від 31.08.2017 №447 та в частині стягнення судових витрат з Радомишльської міської ради. Представник відповідача зазначив, що рішення Радомишльської міської ради від 28.04.2007 №54 та від 31.08.2017 №447 прийняті без порушень діючого на момент їх прийняття законодавства, оскільки прийняті у порядку встановленому відповідно до норм ЗК України, а саме після отримання позитивного висновку про погодження наданої технічної документації із землеустрою. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що визнання недійсними рішень Радомишльської міської ради не тягне за собою припинення права власності та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278, площею 0,1146 га. При цьому, можливе визнання недійсним рішення Радомишльської міської ради від 28.04.2007 №54 прямо впливатиме на права та законні інтереси осіб, яких позивач не зазначає в позовній заяві, однак яких безпосередньо стосується вказане рішення. Радомишльською міською радою був запропонований спосіб досудового врегулювання спору для приведення технічної документації у відповідність та проведення вірного поділу вказаної земельної ділянки (а.с. 86-90 том №1). Згідно відзивів відповідачки [PERSON] від 25.11.2021 та від 12.09.2025 остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що Радомишльською міською радою правомірно прийняті оспорювані рішення, тому законні підстави для визнання їх недійсними відсутні. Відповідач звертає увагу, що жодного паркану на ділянці позивача не встановлювала, а всі будівлі та споруди встановлювалися виключно в межах і тільки на належній їй на праві власності земельній ділянці, без порушень прав інших осіб, в тому числі позивача. Звертає увагу суду на те, що як земельна ділянка позивачки, так і належна їй земельна ділянка зареєстровані у Державному земельному кадастрі, що виключає можливість їх накладання одна на одну, у противному випадку державний кадастровий реєстратор був би позбавлений здійснити їх реєстрацію. При цьому висновок експерта наявний в матеріалах справи не містить відповіді щодо відповідності спільної межі між земельними ділянками позивачки та відповідачки [PERSON] , а також щодо причини виникнення накладання меж земельних ділянок. Відповідачка [PERSON] вважає, що встановлення обставин та причини накладення меж земельних ділянок, яке могло бути обумовлене наявністю технічних помилок у відомостях Державного земельного кадастру або у технічних документаціях із землеустрою щодо земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] є важливою обставиною при розгляді даної справи, оскільки від цього залежить правильність формулювання позовних вимог, способу захисту прав, а також забезпечення балансу прав та обов`язків всіх власників земельних ділянок. Відповідачка [PERSON] зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захист, оскільки у випадку накладання земельних ділянок чинним законодавством визначено належний спосіб захисту прав шляхом виправлення відповідних технічних помилок у відомостях Державного земельного кадастру. (а.с. 97-112 том №1, 8-20 том №3). У відповіді на відзив [PERSON] представник позивача зазначає, що на момент реєстрації земельної ділянки відповідачки [PERSON] в Державному земельному кадастрі вже була зареєстрована земельна ділянка позивачки, тому встановлення факту накладання цих земельних ділянок одна на одну може свідчити про недбалість та про порушення чинного законодавства державним реєстратором, який мав відмовити у державній реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278, з огляду на те, що в її межах знаходиться земельна ділянка позивачки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126. Звертає увагу, що [PERSON] не могла підписати акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу від 12.12.2016, оскільки померла [INFO] . Окремо представник позивача звертає увагу суду на те, що не погоджується з доводами відповідачки [PERSON] про невірно обраний позивачкою спосіб захисту, оскільки обраний нею спосіб захисту узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного Суду від 07 червня 2022 року по справі №599/1466/19 (а.с. 23-31 том №3). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту. Зокрема, зазначила, що згідно правових позицій Верховного Суду у випадку накладання земельних ділянок ефективним способом захисту власника буде саме віндикаційний позов про витребування належної йому частини земельної ділянки. На думку представника відповідачки, позовна вимога [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, площею 0,651 га з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126 шляхом зобов`язання демонтажу за рахунок [PERSON] самовільно встановленого паркану в межах вказаної земельної ділянки не підлягає задоволенню, оскільки позивачкою не доведено, що розмір накладання земельних ділянок становить саме 0,238 га, так як відповідачка вважає, що у спірних ділянок за інформацією по загальній площі ділянок, яка внесена до Державного земельного кадастру, не вистачає 0,532 га. Представник відповідача Радомишльської міської ради, представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак звернулись до суду з заявами, в яких просили провести розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] , будучи обізнаним про час місце судового розгляду, в останнє судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 27 лютого 2016 року позивач успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну ділянку, площею 0,0651 га з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126, яка належала спадкодавиці на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №161189 від 20.10.2010 (а.с. 17-18, 21 том №1). Згідно рішення 9 сесією 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області вирішено затвердити [PERSON] документацію щодо встановлення меж земельних ділянок для виготовлення державних актів на право приватної власності на землю по [ADDRESS] , площею 0,0979 га та площею 0,2004 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (а.с. 23-24, 27 том №1). На підставі вищевказаного рішення на ім`я [PERSON] 23.12.2011 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №085984, згідно якого остання є власником земельної ділянки, площею 0,2004 га, кадастровий номер 1825010100:06:009:0138 (а.с. 28-29 том №1). Згідно договору дарування земельної ділянки від 05.10.2015 [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/2 ідеальній частині вказаної земельної ділянки, розміром 0,2004 га, з кадастровим номером 1825010100:06:009:0138 (а.с. 94, 95 том №2). [PERSON] та [PERSON] було подано заяву про поділ вищевказаної земельної ділянки на дві земельні ділянки площами 0,1146 га та 0,0858 га (а.с. 77-102 том №2). 31.08.2017 Радомишльської міською радою Житомирської області прийнято рішення за № 447, згідно якого погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, загальною площею 0,2004 га, з кадастровим номером 1825010100:06:009:0138 на дві земельні ділянки (а.с. 32 том №1). Відповідно до матеріалів справи відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1146 га, кадастровий номер 1825010100:06:009:0278 (а.с. 96-98 на звороті том №2). Відповідно до акту обстеження від 14.12.2018 комісією Радомишльської міської ради встановлено, що земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278 та земельна ділянка [PERSON] з кадастровим номером 1825010100:06:009:0279 внесені в Державний земельний кадастр, місце знаходження яких не відповідають фактичному місцю розташуванню даних земельних ділянок. Комісія рекомендувала [PERSON] та [PERSON] звернутися в землевпорядну організацію, яка розробляла проект землеустрою щодо змін цільового призначення земельної ділянки [PERSON] та технічну документацію щодо поділу земельної ділянки на дві земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] для виправлення своєї помилки, а саме внесення змін в Державний земельний кадастр для виправлення координат поворотних точок меж земельних ділянок згідно фактичного місця розташування (а.с. 39-40 том №1). Згідно із висновком експерта [PERSON] за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 14.05.2024 за №580/22-25/475/24-25 фактична межа земельної ділянки [PERSON] , що проходить по точках: 1, 2, 3, 6 з геометричними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою: 18,10 м 21,91 м 17,93 м 24,04 м та площа 0,0413 га не відповідає межам та площі 0,0651 га земельної ділянки кадастровий номер 1825010100:06:009:0126, які були визначені при розроблені відповідної документації із землеустрою та які внесені до бази даних Державного земельного кадастру з координатами поворотних точок фактичної межі земельної ділянки, схематично зображено на малюнках 7, 8 в дослідницькій частині висновку. Земельна ділянка [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278, яка була визначена при розроблені відповідної документації із землеустрою та відомості якої внесені до бази даних Державного земельного кадастру частково накладається на земельну ділянку [PERSON] для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126, яка була визначена при розроблені відповідної документації із землеустрою та відомості якої внесені до бази даних Державного земельного кадастру. Площа накладення земельної ділянки кадастровий номер 1825010100:06:009:0278 на земельну ділянку з кадастровим номером 1825010100:06:009:0126 становить 0,0536 га (536 м2), схематично зображено на малюнку 9 в дослідницькій частині висновку. Відповідно до результатів камеральної обробки координат поворотних точок фактичних меж досліджуваних земельних ділянок позивача та відповідача встановлено, що земельна ділянка [PERSON] відомості якої внесені до бази даних Державного земельного кадастру площею 0,0651 га (кадастровий номер 1825010100:06:009:0126) фактично менша на 0,0238 га (238 м2) у зв`язку з встановленням [PERSON] паркана навколо земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0278. Для усунення даного порушення (невідповідності фактичного користування земельної ділянки позивача до користування визначеного при розроблені відповідної документації із землеустрою) необхідно перенести паркан (огорожу) в сторону відповідача на відстань, що проходить по точках: 6-5, 3-4 з геометричними розмірами 12,09 м та 14,59 м, схематично зображено на малюнку 10 в дослідницькій частині висновку (а.с. 144-154 том №2). В судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив свій висновок та на запитання учасників судового процесу пояснив, що ним в рамках проведення експертизи проводились на місцевості заміри спірних земельних ділянок за участі сторін по справі. Межі земельних ділянок були визначені за допомогою межових знаків. Фактичний розмір земельної ділянки позивачки визначався згідно встановленої огорожі. Під час проведення експертизи ним було встановлено, що земельні ділянки сторін накладаються, як на місцевості, так і на кадастровій карті, однак державний кадастровий реєстратор під час реєстрації земельної ділянки [PERSON] цього не врахував та допустив порушення, зареєструвавши цю земельну ділянку в ДЗК. На думку експерта це могло статись внаслідок допущених технічних помилок у вигляді зазначення невірних координат земельної ділянки [PERSON] , які могли бути усуненні шляхом розроблення нових технічних документацій із землеустрою. Під час розробки технічної документації щодо земельної ділянки [PERSON] землевпорядник не врахував межі при формування цієї земельної ділянки, оскільки експертом було встановлено, що координати земельної ділянки [PERSON] не відповідають координатам земельної ділянки [PERSON] . Експерт звернув увагу суду на те, що державний кадастровий реєстратор був в змозі зареєструвати в Державному кадастровому реєстрі земельну ділянку, яка накладається на іншу земельну ділянку. Також зазначив, що ним не досліджувалось питання вірності розташування земельної ділянки, яка попередньо належала [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює самозайнятою особою в галузі геодезії і землевпорядкування та підтвердила, що на запит представника відповідача [PERSON] проводила дослідження меж земельних ділянок з кадастровими номерами 1825010100:06:009:0125, 1825010100:06:009:0126, 1825010100:06:009:0278 та 1825010100:06:009:0279 (а.с. 46 том №4), за результатами яких було встановлено, що загальна сума площі цих земельних ділянок становить 0,3655 га, а їх площа по окружності становить 0,3123 га, тобто площі, які вказані у правовстановлюючих документах на ці земельні ділянки не відповідають фактичним площам на місцевості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України). Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19). У своїй постанові від 22 січня 2025 року по справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143). Отже, оскаржувані рішення дев`ятої сесії 5 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 28.04.2007 №54 та рішення 24 сесії 7 скликання Радомишльської міської ради Житомирської області від 31.08.2017 №447 вичерпали свою дію виконанням (на підставі рішень ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку та здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 1825010100:06:009:0138 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами 1825010100:06:009:0278 та 1825010100:06:009:0279). Визнання цих рішень недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача. Верховний Суд звертає увагу на те, що у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 82-87 вказаної постанови від 22 січня 2025 року щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку зазначає, що у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення\~не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)]. Також потрібно врахувати, що до 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передавались у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. З 01.01.2013 у зв`язку з набранням чинності\~Законом України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр»\~державні акти на право власності не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 9 частини першої статті\~29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За такого правового регулювання визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку не вирішить спір про право, так само не вирішить і питання про захист прав та інтересів позивача. Натомість внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене позовні вимоги про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивача. У цій справі позивач заявляє вимоги, якими намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на земельну ділянку позивачки). Водночас, суд наголошує, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки відповідачки, площею 0,1146 га, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на ділянку позивачки. Позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається її земельну ділянку. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо (див. близькі за змістом висновки у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 у справі № 441/123/16). Суд звертає увагу, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що [PERSON] буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивачки, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність [PERSON] якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. Аналогічні правовий висновок міститься у вже згаданій раніше постанові Великої Палати Верховного Суду 22 січня 2025 року по справі № 446/478/19. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Отже, на підставі вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed