Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за участі третьої особи Південна державна нотаріальна контора Одеської області. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.11.2009 квартира [ADDRESS] , загальною площею 93,1 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., визнана спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 17.06.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». 10.11.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] батько позивача [PERSON] помер, заповіту не залишив. На момент смерті батька [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , таким чином позивач, як єдиний спадкоємець, прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Звернувшись до Південної державної нотаріальної контори Одеської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] отримала листа про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно. В листі, як на підставу зупинення видачі свідоцтва, нотаріус Буракова О.І. посилається на наявність обмеження на ім`я спадкодавця [PERSON] , а саме арештів всього нерухомого майна. Позивач вважає такі дії та рішення державного нотаріуса Південної державної нотаріальної контори Одеської області Буракової О.І. неправомірними, тому вимушена звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 27.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Судом крім іншого зазначено, що вказуючи у позовній заяві відповідачем [PERSON] , позивач не зазначає жодних даних та доказів про те, які права позивача [PERSON] порушуються, не визнаються чи оспорюються саме відповідачем [PERSON] . При цьому, звертаючись із позовною заявою про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] , позивач позовні вимоги фактично обґрунтовує неправомірними рішеннями нотаріуса та державного виконавця. 09.07.2025 позивачем подано оновлену позовну заяву, згідно якої позивач вважає, що арешт всього нерухомого майна спадкодавця [PERSON] свідчить про існування у позивача труднощів в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та вимагає звернення до суду за захистом своїх прав. \~ \~ \~ \~Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 10.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та витребувано від Південної державної нотаріальної контори Одеської області завірені копії матеріалів спадкової справи № 66249627. 04.08.2025 Південною державною нотаріальною конторою Одеської області до суду направлено матеріали спадкової справи №28/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 26.08.2025 представником позивача надано клопотання про долучення документів та закриття підготовчого засідання. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 27.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Сторона позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Належним чином повідомлені відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, із заявами та клопотаннями не зверталися. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, заяви про розгляд справи за відсутності учасників, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явились до судового засідання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що\~рішенням Южного міського суду Одеської області від 16.11.2009 квартира [ADDRESS] визнана спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). 17.06.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). 10.11.2019 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.18). [INFO] батько позивача [PERSON] [PERSON] помер (а.с.21), заповіту не залишив. На момент смерті батька, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). 11.08.2020 Південною державною нотаріальною конторою Одеської області заведена спадкова справа № 28/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.65). Листом № 341/02-14 від 17.05.2025 завідувач Південної державної нотаріальної контори Одеської області Буракова О.І. повідомила позивача [PERSON] про те, що в результаті підготовки до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене вище майно, а саме при перевірці в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутності заборони або арешту на нерухоме майно, на ім`я спадкодавця, [PERSON] , було виявлено в Державному реєстрі наявність зареєстрованого обтяження: - номер запису про обтяження: 13810704 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 21.03.2016, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції; - номер запису про обтяження: 13807655 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 21.03.2016, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції; - номер запису про обтяження: 590233 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 08.04.2013, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції; - номер запису про обтяження: 37317483 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 15.07.2020, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Южненський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); - номер запису про обтяження: 29927090 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 21.01.2019, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Южненський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса); - реєстраційний номер обтяження: 8796023, дата реєстрації 11.06.2009, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все майно; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції; - реєстраційний номер обтяження: 13211014, дата реєстрації 06.11.2012, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно; обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції. Виходячи з вищевикладеного, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належало померлому [INFO] [PERSON] , спадкоємцем якого є позивач, зупинено до зняття такого арешту та рекомендовано звернутися до органу примусового виконання рішень або до судових органів для вирішення питання (а.с.29). Статтею 1216 ЦК України визначено спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.\~Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. За приписами частин 1, 2 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.\~Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до п.п. 4.20 п.4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 якщо на спадкове майно накладено арешт, видача свідоцтва про право на спадщину зупиняється до зняття арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі\~№ 905/386/18\~(провадження № 12-85гс19) зазначено, що\~відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).\~ У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові,\~можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»). Отже, законом передбачений чіткий спосіб судового захисту порушеного права власника майна, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту з конкретним визначення відповідача у справі. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18). Разом з цим, судом не встановлено та у позові не наведені обставини про те, які права позивача [PERSON] порушуються, не визнаються чи оспорюються саме відповідачем [PERSON] . При цьому, звертаючись із позовною заявою про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] , позивач позовні вимоги фактично обґрунтовує неправомірними рішеннями нотаріуса та державного виконавця. Також суд звертає увагу, що відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 205/4311/14-ц (провадження № 61-10174св19) зазначено, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 564/2227/17 (провадження № 61-39960сво18),\~порушенням\~вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку порушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилається на те, що арешт всього нерухомого майна спадкодавця [PERSON] свідчить про існування у неї труднощів в отриманні свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та вимагає звернення до суду за захистом своїх прав, а тому просить суд визнати за ними право власності на свою частку у спірній квартирі. Також в оновленій позовній заяві [PERSON] посилається на лист ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» та ст.392 ЦК України. Разом з цим, з аналізу норм законодавства вбачається, що набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при вирішенні питання про визнання права власності повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право\~оспорюється\~або\~не визнається\~іншою особою, а також\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спосіб захисту, передбачений\~статтею 392 ЦК України\~є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, окрім судового, шляху відновлення порушеного права. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 640/3509/19, провадження № 61-10287св20). Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який не узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 №754/5841/17). Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на викладене та враховуючи всі фактичні обставини справи, норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed