Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Мельника П.П., звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із позовом до Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у травні 2024 року позивачка здійснила попереднє бронювання відпочинку з повною передоплатою в Хорватії у готелі «Vila Doni» в місті Жаборич, вул. Првічка, 7, з 09.06.2024 року по 19.06.2024 року. 20 травня 2024 року позивачка, прямуючи до Угорщини, супроводжуючи чоловіка на лікування, здійснювала перетин кордону України в пункті пропуску «Вилок». Після здачі нею закордонного паспорту для перевірки інспектор прикордонної служби повідомив відповідачку про неможливість її виїзду за кордон та надав їй рішення про відмову в перетинанні державного кордону України. Того ж дня із сайту судової влади України стало відомо про наявність тимчасового обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України, накладеного ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року у справі №\~482/2163/15-ц на підставі подання відділу ДВС Новоодеського РУЮ (зараз Новоодеський відділ Державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Зазначає, що ні ухвалу суду, ні подання відділу ДВС позивачка не отримувала, із їх змістом не ознайомлювалася. 22 травня 2024 року [PERSON] звернулася до відділу ДВС у м. Мукачеві з проханням повідомити про наявні виконавчі провадження відносно неї, на підставі яких її обмежено у праві на виїзд за кордон. Відповідно до довідки № 24.3-20/39348 відділ ДВС у м. Мукачеві повідомив про те, що станом на 22 травня 2024 року на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення майнових, немайнових та аліментних зобов`язань, згідно яких боржником виступала б [PERSON] . 22 травня 2024 року [PERSON] звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду межі України. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29.05.2024 року у справі № 482/1121/24 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року у справі № 482/2163/15-ц стосовно [PERSON] скасоване. 03 червня 2024 року, здійснюючи перетин державного кордону у пункті пропуску «Косино» позивачу повторно відмовлено у виїзді з України. Відповідно до рішення від 03 червня 2024 року підставою для відмови у перетині державного кордону України стала нібито заборона виїзду з території України, накладена ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 року у справі № 482/2163/15-ц. Працівники пункту пропуску пояснили, що в ухвалі суду від 07.12.2015 року у справі № 482/2163/15-ц допущена помилка в імені особи, а саме - у написанні імені зазначено: « [PERSON] », а вірно « [PERSON] », внаслідок чого вони не вбачають підстав для виїзду позивача з території України. 03.06.2024 року [PERSON] звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області із заявою про виправлення описки, яку ухвалою суду від 24.06.2024 року виправлено, зокрема зазначено в ухвалі Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року по справі № 482/2163/15-ц: «вважати правильним і в подальшому читати ім`я боржниці [PERSON] замість невірного « [PERSON] » - вірне « [PERSON] », у всіх відповідних відмінках». Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідачів позивачка не змогла виїхати за кордон, внаслідок чого понесла витрати у розмірі вартості проживання та витрати на професійну правничу допомогу. Тому, посилаючись на викладене позивачка просила стягнути з відповідачів солідарно матеріальну шкоду у розмірі 62866,50 грн., моральну шкоду у розмірі 92866,50 грн., а також понесені нею судові витрати у даній справі. Представницею відповідача Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви, посилаючись при цьому на наступне. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження було встановлено, що дійсно на виконанні у Відділі ДВС перебувало виконавче провадження номер за АСВП №49398349 з виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2015 року за № 303/104/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 476 488,05 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн., а всього 480 142,05 грн. Виконавчий документ надійшов на виконання до Відділу ДВС 17.11.2015 року за заявою ПАТ КБ «Приват Банк», у якій останній вказав про те що, останнє відоме місце проживання боржника територія Новоодеського району, та просив державного виконавця вжити всі заходи примусового виконання, спрямовані на фактичне повне виконання рішення. 02.12.2015 року державним виконавцем на розгляд Новоодеського районного суду Миколаївської області направлено подання щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника [PERSON] . Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.12.2015 за №\~482/2163/15-ц подання державного виконавця щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта, боржника [PERSON] , до повного погашення існуючої заборгованості по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 303/104/15-ц виданого 02.06.2015 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 476 488,05 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн., а всього 480 142,05 грн. Дану ухвалу на виконання було направлено до Державної прикордонної служби України. За результатами проведених виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник на території Новоодеського району не проживає, майно, на яке можливо звернути стягнення відсутнє, згідно виконавчого документу, боржник має адресу проживання [ADDRESS] , що територіальною підвідомчістю належить до Міського ВДВС Мукачівського МУЮ. Тому 21.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції до 2016 року) направлення ВД за належністю до іншого відділу ДВС. Завершене виконавче провадження передано до архіву відділу, яке після спливу 3 річного строку зберігання підлягало знищенню, у зв`язку з чим надати повну інформацію про стан виконання вищевказаного виконавчого провадження станом на 27.08.2024 року та відповідні копії матеріалів виконавчого провадження, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження та закінчення виконавчого провадження, немає можливості, у зв`язку зі знищенням виконавчих проваджень за закінченням строку зберігання. Згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження 10.02.2016 року на виконання до Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов даний виконавчий документ та державним виконавцем відкрито виконавче провадження № за АСВП 50145109. 15.03.2018 року вказане виконавче провадження згідно АСВП закінчено, стан виконано. Також вказує, що у період з 21.12.2015 року та станом на 27.08.2024 року виконавчий документ виконавчий лист Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2015 року за № 303/104/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 476 488,05 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн., а всього 480\~142,05 грн., на адресу Відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебував, а тому будь які процесуальні рішення державними виконавцями Відділу ДВС відносно боржника [PERSON] не приймалися, правових підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду [PERSON] за межі України у державного виконавця Відділу ДВС не має. Зазначила, що твердження позивачки про наявність протиправної бездіяльності Відділу ДВС не відповідає дійсності та є не підтвердженим, оскільки будь які заяви чи клопотання з даного приводу від [PERSON] до Відділу ДВС станом на 27.08.2024 року не надходили, рішення державного виконавця Відділу ДВС незаконними не визнавалися та не скасовувались, державний виконавець Відділу ДВС не міг і не повинен був знати про відсутність обставин, для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон [PERSON] . Представником відповідача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було надано до суду письмові пояснення по справі, в яких він вказав, що АТ КБ «ПриватБанк» жодних дій щодо обмеження позивачки у праві виїзду за межі України не вчиняв. Позивачка в позовній заяві сама зазначає, що ухвалу суду про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України винесено на підставі подання відділу ДВС, а отже, зняття такого обмеження можливе в такому ж порядку. Також зазначив, що позивачкою не доведено наявність завданої їй моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача АТ КБ «ПриватБанк», і ним такі дії не вчинялися, вина Банку відсутня. Ухвалою суду від 15.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 16.09.2024 року представником позивачки подано клопотання про залучення до участі у справі, в якості співвідповідача, Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яке обґрунтовано тим, що представником відповідача Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким матеріали виконавчого провадження, щодо якого виникли спірні правовідносини, було передано до Міського ВДВС Мукачівського МУЮ, а відтак вказаний Відділ має бути відповідачем по справі. Ухвалою суду від 19.09.2024 року, в задоволення клопотання позивача, залучено до участі у справі співвідповідача Відділ державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Ухвалою суд від 17.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник у судове засідання 05.11.2025 року не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до заяви від 21.09.2024 року позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представниця відповідача Новоодеського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання 05.11.2025 року не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій заперечила щодо задоволення позову та просила слухати справу за її відсутності. Представник відповідача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у судове засідання 05.11.2025 року не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення судового засідання, призначеного на 05.11.2025 року, не подавав. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом подання відзиву не скористався. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання 05.11.2025 року не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, заслухавши в попередніх судових засіданнях учасників та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.11.2015 року постановою відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції, за заявою стягувача ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито виконавче провадження № 49398349, з примусового виконання виконавчого листа №\~303/104/15-ц, виданого 02.06.2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості. Надано боржнику [PERSON] строк до 27.11.2015 року для самостійного виконання рішення та постановлено копію постанови направити сторонам виконавчого провадження. 07.12.2015 року ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/2163/15-ц задоволено подання відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Мукачівським міськрайонним судом по справі № 303/104/15-ц, та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта, боржника [PERSON] , [INFO] , ідн. ном. - [NUMBER] , проживаючого та зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , до повного погашення існуючої заборгованості по виконавчому провадженню за виконавчим листом № 303/104/15-ц виданим 02.06.2015 року Мукачівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 480142,05 гривень. Із даної ухвали суду від 07.12.2015 року вбачається неправильне зазначення ім`я боржниці [PERSON] , а саме замість вірного « [PERSON] » зазначено « [PERSON] », однак інші дані боржниці вказано вірно, зокрема дату народження - [INFO] та\~її ідентифікаційний\~номер \~ [NUMBER] . 21.12.2015 руку постановою відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції було закінчено виконавче провадження № 49398349, оскільки на території відділу ДВС Новоодеського РУЮ майно, яке належить боржнику на праві власності та на яке можливо звернути стягнення, відсутнє. Згідно виконавчого документа боржниця проживає в м. Мукачево, що є територією Міського ВДВС Мукачівського МУЮ. Постановлено копію постанови направити сторонам та органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ. 15.03.2018 року постановою Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/432/14, виданого 02.06.215 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк» заборгованості у розмірі 480142,05 грн., у зв`язку з фактичним виконанням. Суму витрат виконавчого провадження стягнуто та згідно розпорядження державного виконавця перераховано в повному обсязі. Постанова про стягнення виконавчого збору була виділена в окреме виконавче провадження, після чого стягнута в межах ВП №55247728 в повному обсязі. Також припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 20.05.2024 року [INFO] у пункті пропуску «Вилок» прийнято рішення про відмову [PERSON] в перетині державного кордону України. Причина: заборона виїзду з України. 29.05.2024 року ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/1121/24, в задоволення заяви [PERSON] , було скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року у справі № 482/2163/15-ц стосовно [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 03.06.2024 року відділом прикордонної служби « [INFO] » Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову [PERSON] в перетині державного кордону України. Причина: за наявними базами даних у гр. Корочинська Кристина наявна заборона виїзду з території України (Новоодеський районний суд Миколаївської області, ухвала від 07.12.2015 р. Справа № 482/2163/15-ц). 24.06.2024 року ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області по справі № 482/2163/15-ц було виправлено описку в ухвалі суду від 07.12.2015 року, якою [PERSON] обмежено у праві виїзду за межі України, а саме щодо імені боржниці, зокрема замість « [PERSON] », вказано « [PERSON] ». Відповідно до довідки акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» від 22.05.2024 року, станом на 22.05.2024 року [PERSON] не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Як стверджує позивачка у позовній заяві, у травні 2024 року вона здійснила попереднє бронювання відпочинку з повною передоплатою в Хорватії у готелі « [INFO] » в [ADDRESS] , з 09.06.2024 року по 19.06.2024 року. Повну оплату вартості проживання [PERSON] підтверджує копією рахунку № [NUMBER] , виписаного хорватською мовою, переклад якого на українську мову зроблено перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Мукакчівського районного нотаріального округу Васко М.І. 22.06.2024 року представником [PERSON] адвокатом Мельником П.П. на ім`я керівника Адміністрації Державної прикордонної служби України надсилалися скарги на рішення посадових осіб органу державної вади від 20.05.2024 року та 03.06.2024 року щодо відмови [PERSON] у праві виїзду за межі України, які залишені без задоволення. Крім того 26.06.2024 року представником позивачки на ім`я керівника Адміністрації Державної прикордонної служби України було направлено заяву про зняття обмеження у праві виїзду за межі України [PERSON] . Згідно відповіді на вказану вище заяву від 27.06.2024 року, відомості стосовно [PERSON] 27.06.2024 року було вилучено з відповідної бази даних державної прикордонної служби України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення або захисту в обраний спосіб. Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною першою та другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до\~ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Нормами ст. 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суду необхідно встановити наявність чи відсутність вини відповідачів, правомірність їх дій та причинний зв`язок між ними та шкодою. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, в редакції від 01.09.2015 року, що діяла станом на момент постановлення Новоодеським районним судом Миколаївської області ухвали від 07.12.2015 року по справі № 482/2163/15-ц про задоволення подання ВДВС Новоодеського РУЮ щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] - питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця. Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) в редакції від 06.06.2015 року, яка діяла станом на 07.12.2015 року, визначалися обов`язки і права державних виконавців, зокрема державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з п. 18 ч. 3 вказаної статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням. Стаття 49 Закону в редакції від 06.06.2015 року, регулювала закінчення виконавчого провадження. Зокрема згідно з п. 10 ч. 1 даної статті - виконавче провадження підлягає закінченню у разі, серед іншого, направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Ч. 1 ст. 50 Закону в редакції від 06.06.2015 року визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відтак враховуючи вищевикладені норми законодавства, які діяли на час перебування на примусовому виконанні у ДВС Новоодеського РУЮ виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.06.2015 року за № 303/104/15-ц, судом не встановлено порушень відділом ДВС Новоодеського РУЮ норм чинного законодавства. Як і постанова про відкриття виконавчого провадження, так і право на звернення до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за кордон боржника, так і постанова про закінчення виконавчого провадження прийняті у межах повноважень відділу ДВС. Оскільки згідно з постановою від 21.12.2015 року виконавче провадження №49398349 було закінчено згідно з п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, то у державного виконавця був відсутній обов`язок знімати чи скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі і обмеження у праві виїзду за кордон боржника [PERSON] . Судом також не встановлено порушення ДВС Новоодеського РУЮ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №\~512/5 (далі Інструкція), в редакції від 23.10.2015 року, що діяла як на момент відкриття виконавчого провадження, так і на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.12.2015 року. Розділом VI даної Інструкції, в редакції від 23.10.2015 року, було врегульовано передачу виконавчого провадження від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого. Вказані норми не визначають які саме матеріали ВП необхідно було передавати до іншого органу ДВС. Також враховуючи те, що завершене виконавче провадження, у відповідності до вимог Інструкції, було передано до архіву відділу, і в подальшому після спливу 3 річного строку зберігання, було у законний спосіб знищено, що перешкоджає суду проаналізувати повну інформацію про стан виконання вищевказаного виконавчого провадження, а тому надати оцінку діям відділу ДВС Новоодеського РУЮ є неможливо, та будь-які твердження щодо цього будуть ґрунтуватися лише на припущеннях, що є недопустимим у правовому суспільстві, де діє принцип верховенства закону та забезпечується захист прав і свобод людини, рівність усіх перед законом. Згідно з п. 6.6. Інструкції, в редакції від 23.10.2015 року, при передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС державний виконавець або керівник виконавчої групи в день одержання матеріалів виконавчого провадження виносить постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання, яку надсилає сторонам виконавчого провадження із супровідним листом, у якому зазначає свій робочий телефон, дні прийому та місцезнаходження органу ДВС, до якого передано виконавче провадження або при якому утворено виконавчу групу. Як стверджував представник Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного МУМЮ (м. Одеса), згідно перевірки АСВП 10.02.2016 року на виконання до Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надійшов даний виконавчий документ та державним виконавцем відкрито виконавче провадження номер за АСВП №\~50145109. Згідно з постановою від 15.03.2018 року Мукачівським МВДВС ГТУЮ у Закарпатській області закінчено дане виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/303/432/14, виданого 02.06.215 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 480142,05 грн., у зв`язку з фактичним виконанням. Даною постановою також припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення, що свідчить про правомірність дій відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Доказів зворотнього, позивачем не надано. Щодо твердження представника позивача, висловленого ним у клопотанні від 14.09.2024 року, про те, що Закон не надавав жодної можливості відкрити провадження за місцезнаходженням стягувача і жодні наявні у відповідача 1 дані не вказували на місце проживання, перебування, роботи чи місцезнаходження майна [PERSON] на території Миколаївської області, таке оцінюється судом критично, оскільки позовна заява не містить будь-яких відомостей про оскарження позивачкою дій чи рішень, як і Новоодеського ВДВС у Миколаївському районі Миколаївської області Південного МУМЮ (м. Одеса), так і ВДВС у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного МУМЮ, чи про визнання їхніх рішень незаконними або скасованими. Суд також погоджується із доводами представника відповідача - акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відповідно до яких він вказав, що АТ КБ «ПриватБанк» жодних дій щодо обмеження позивачки у праві виїзду за межі України не вчиняв. Як і позовна заява, так і досліджені судом документи свідчать про те, що ухвала суду про тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України, постановлена на підставі подання відділу ДВС. Закон не визначає обов`язку АТ КБ «ПриватБанк» вживати заходів щодо зняття такого обмеження. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності вини у діях відповідачів, не підтверджено, що їхні дії були неправомірними, та те, що між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Доказами, відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою в деліктних правовідносинах. Визначаючи розмір шкоди позивачка зазначила, що у травні 2024 року вона здійснила попереднє бронювання відпочинку з повною передоплатою в Хорватії у готелі « [INFO] » в [ADDRESS] , з 09.06.2024 року по 19.06.2024 року. Повну оплату вартості проживання [PERSON] підтверджує копією рахунку № [NUMBER] , виписаного хорватською мовою, переклад якого на українську мову зроблено перекладачем [PERSON] , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Мукакчівського районного нотаріального округу Васко М.І. Однак даний рахунок №13 містить дату його видачі, а саме 19.06.2024 року, тобто виданий останнім днем заброньованого відпочинку, що суперечить твердженням позивачки про повну передоплату. Окрім того, даний рахунок, в розумінні українського законодавства не є первинним фінансовим документом, який підтверджує здійснення оплати. Фактичне здійснення оплати може бути підтверджене меморіальним ордером, фіскальним чеком, квитанцією тощо. Будь яких пояснень щодо цього позовна заява не містить та такі не надавались позивачкою та її представником у судових засіданнях. Без підтвердження реального розміру шкоди шляхом передоплати за відпочинок, інші докази оплати послуг адвоката не можуть бути достатніми для визначення розміру такої шкоди. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В даному випадку позивачка не довела незаконність дій відповідачів, які спричинили їй моральну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачці шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, в яких відсутні докази неправомірності дій відповідачів, позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню. У відповідності до приписів\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні даного позову, підстави стягувати з відповідачів на користь позивача судові витрати відсутні.

Outcome: dismissed