Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У жовтні 2021року позивач звернувсядо Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 1) визнати за ним право власності на рухоме майно, а саме автомобіль - VolkswagenCaddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006; 2) скасувати арешт на рухоме майно, а саме автомобіль - Volkswagen Caddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006. Позов обґрунтовує тим, що позивач є законним власником рухомого майна, а саме: автомобіля «VolkswagenCaddy», номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006. Зазначає, що набуття права власності підтверджується Договором купівлі-продажу №НОА 796281 від 10 жовтня 2019 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вказує, що Договір купівлі-продажу майна укладено внаслідок проведення електронного аукціону №UA-ЕА-2019-08-22-000030-b. Відповідно до Протоколу електронного аукціону №UA-ЕА-2019-08-22-000030-b позивач є переможцем аукціону, предметом якого є автомобіль «Volkswagen Caddy», номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006. Зазначає, що попереднім власником вказаного автомобіля є позивачПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На даний час Договір купівлі-продажу №НОА 796281 від 10 жовтня 2019 року є дійсним, реалізувати належним чином своє право власності на майно та зареєструвати його в порядку, передбаченому чинним законодавством України, позивач не може, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Макаренко І.О .. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2025 року матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В., у зв`язку із звільненням з посади судді Макаренко І.О. , на підставі розпорядження № 01-08-1314 від 24.04.2025. Ухвалою судді від 01.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 13.05.2025 представником відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Шилець А.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства,посилаючись на те, що відповідно до інформації, розміщеної в електронній торговій системі https://prozorro.sale, датою проведення аукціону з продажу автомобіля VolkswagenCaddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006, об`ємдвигуна 1595, чехли, авто магнітола, коврики та основні засобм у кількості 13 шт. (лот GL24N010957) було 17.09.2019. Зазначає, що переможцем даного аукціону було визначено позивача. 10.10.2019 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Крім того, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не заперечує та не спростовує право власності позивача на належний йому на право власності автомобіль. 30.09.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом установлено, що переможцем аукціону (торгів) [PERSON] , з одного боку і уповноваженим представником Товарної біржі «Іннекс», з іншого боку, був складений 17.09.2019 Протокол електронного аукціону №UA-ЕА-2019-08-22-000030-b, з якого вбачається, що виконавцем були надані послуги з організації та проведення аукціону (торгів), про що сформована наступна інформація. Торги відбулись. Дата та час початок аукціону (торгів) 17.09.2019 09:56. Дата та час завершення аукціону (торгів) 17.09.2019 16:58. Реєстраційний номер лота GL24N010957. Найменування майна: автомобільVolkswagenCaddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006, об`єм двигуна 1595, чехли, авто магнітола, коврики та основні засобм у кількості 13 шт.. Місцезнаходження майна: м. Київ, вул. Поліська, 5 та вул. Дегтярівська, 48. Стартова ціна 146 020,38 грн. Мінімальна ціна лоту 73 010,19. Ціна продажу 111 800,00 грн. Сума сплаченого гарантійного внеску 7 301,02 грн. Переможець аукціону учасник [PERSON] 10.10.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малим О.С., зареєстровано в реєстрі за № 1434. Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору, за цим договором Продавець передає транспортний засіб, вказаний у пункті 1.2 цього Договору, у власність Покупця після належної сплати Покупцем обумовленої у цьому Договорі суми за такий транспортний засіб у порядку, встановленому цим Договором, а Покупець приймає належним чином оплачений транспортний засіб на умовах цього Договору. Згідно п. 1.2. вказаного Договору, предметом купівлі-продажу за цим Договором є наступний транспортний засіб: легковий автомобіль VolkswagenCaddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , колір сірий, об`єм двигуна 1595 куб. см., тип пального бензин. Так, відповідно до витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.07.2021 року, було встановлено, що 21.12.2019 року за № 27344549 реєстратором Шеремет О.В., Шевченківський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було зареєстровано публічне обтяження у виді арешту рухомого майна ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі постанови Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві № 60640958 від 21.12.2019 року про арешт майна божника. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарським О.М. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15 виданий 05.02.2018 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення коштів у сумі 109 976,50 грн. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується Верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах Верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, щокожна особа має право на захистсвогоцивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Нормами частин 1 та 2ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) зазначається, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає це майно та сплачує за нього певну суму грошей. Цей договір є основою для переходу права власності на товари, нерухомість, автомобілі та інше майно. Суд установив, що позивач [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу №НОА 796281 від 10.10.2019 року, укладеного між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», є власником автомобіля VolkswagenCaddy, номер шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006, на який постановою Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві № 60640958 від 21.12.2019 року накладено арешт. А отже, він має право у встановленому законом порядку звернутись до суду з цим позовом про зняття арешту зі свого майна. Так, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи ті обставини, що постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарським О.М. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15 виданий 05.02.2018, на думку суду, арешт накладений на його майно має бути знятий, оскільки подальше його існування порушує права позивача, як власника рухомого майна. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном [PERSON] , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона - закінчене. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. З цих підстав суд вважає правильним позовні вимоги щодо зняття арешту задовольнити у повному обсязі. Суд, виходячи з вищевикладеного, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на автомобіль, необхідно залишити без задоволення, оскільки він за законом набув повний обсяг права власності на нього і дане право ніким на оспорюється. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial