Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Представник позивача Алієва Нурай, яка діє на підставі довіреності №638 від 05.12.2024, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №00-9898341 в розмірі 35\~822,25 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 11.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір №00-9898341, на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 10\~000 грн. 19.03.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №00-9898341 на загальну суму 35\~822,25 грн., з яких: 10\~000 грн. залишок по тілу кредиту; 21\~322,25 грн. залишок по відсоткам; 4\~500 грн. штрафні санкції згідно умов договору. З метою стягнення з відповідачки відповідної суми заборгованості в примусовому порядку позивач звернувся до суду. Від відповідачки на адресу суду не надходило заперечень проти позову. 03.10.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем в позовній заяві заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення їй судово повістки. Натомість будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 11.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 11.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір кредитної лінії №00-9898341 (далі Договір кредиту), відповідно до якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10\~000 грн. строком на 360 календарних днів, який зобов`язувалась повернути та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в порядку, передбаченим графіком платежів, але не пізніше 06.08.2025 (останній день строку кредитування) /а.с. 6-13/. У пункті 1.5 Договору кредиту сторони визначили, що стандартна процентна ставка складає 1,45% за кожен день користування кредитом. Додатково сторони погодили можливість застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,5% за перші 15 днів користування кредитом, якщо позичальник 26.08.2024 сплатить нараховані проценти за фактичний час користування кредитом. У п. 1.6 Договору кредиту сторони передбачили, що за надання кредиту позичальник сплачує кредитору одноразову комісію в розмірі 15% від суми кредиту, тобто 1 500 грн., яка сплачується в останній день строку кредитування. Пунктом 1.4 Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати оплату нарахованих процентів кожні 15 днів. Також у договорі передбачено, що у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити кредиторові неустойку у вигляді штрафу у відповідних розмірах на загальну суму 5\~000 грн. (п. 6.4 Договору). Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту /а.с. 12-13/. Договір кредиту підписаний від імені позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відбулось о 14год 10хв 11.08.2024 /а.с. 10, 11, 13, 14/. Після отримання кредиту, відповідачка на виконання своїх кредитних зобов`язань здійснила перший платіж в повному обсязі. В подальшому відповідачкою здійснено ще чотири платежі, але з порушенням умов графіку в частині часу та розміру таких платежів. Відповідно до складеного ТОВ «МАКС КРЕДИТ» розрахунку, розмір заборгованості відповідачки за Договором кредиту станом на 19.03.2025 складав 31\~322,25 грн. і складається з наступних сум: тіло кредиту 8\~500 грн., проценти за користування кредитом 21\~322,25 грн.; комісія за видачу кредиту 1\~500 грн.; штрафні санкції 4\~500 грн. /а.с. 15-16/. 19.03.2025 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №19032025-МК/ЄАПБ, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «МАКС КРЕДИТ» права грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.1, 2.2 договору), в тому числі і права кредитора за Договором №00-9898341 /а.с. 17-20/. Згідно витягу з реєстру боржників від 19.03.2025 до позивача перейшло право вимоги за Договором №00-9898341 в розмірі суми заборгованості 31\~322,25 грн. (заборгованість за тілом кредиту 10\~000 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 21\~322,25 грн., штрафні санкції 4\~500 грн.) /а.с. 21/. Оскільки дотепер відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування». При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено Договір кредиту в електронній формі. На підставі такого договору відповідачкою 11.08.2024 було отримано у кредит грошові кошти в сумі 10\~000 грн., які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитними коштами в межах строку дії договору, але в порушення умов договору не зробила цього, внаслідок чого має не виконане грошове зобов`язання перед кредитором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідачки, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договору факторингу №19032025-МК/ЄАПБ від 19.03.2025, на підставі якого право вимоги кредитора було відступлене на користь позивача. В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість, що обчислена первісним кредитором та складається із заборгованості за тілом кредиту, а також нарахованими первісним кредитором процентами за користування кредитом, комісією за видачу кредиту та штрафних санкцій за порушення відповідачкою грошових зобов`язань. Аналіз змісту наданого позивачем розрахунку свідчить, що заборгованість розрахована та обчислена первісним кредитором за період користування кредитом з 11.08.2024 по 19.03.2025 включно, тобто за 221 день фактичного користування кредитом. При цьому розмір процентів нараховувався за зниженою процентною ставкою (0,5% на день) за період з 11.08.2024 по 25.08.2024 (15 днів) на загальну суму 750 грн., а за період з 26.08.2024 по 19.03.2025 за стандартною процентною ставкою 1,45% на день. Арифметичний аналіз відповідного розрахунку свідчить, що в період з 26.08.2024 по 27.09.2024 нарахування процентів здійснювалось на залишкову суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9\~250 грн., а з 28.09.2024 по 19.03.2025 8\~500 грн. Зазначене обумовлено тим, що відповідачкою здійснювались п`ять платежів на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 6\~908,03 грн.: 27.08.2024 в розмірі 1500 грн.; 11.09.2024 750 грн.; 12.09.2024 2164,34 грн.; 22.09.2024 1341,30 грн.; 28.09.2024 1152,39 грн. Оскільки розмір деяких з платежів перевищував суму нарахованих процентів, то частина такого платежу використовувалась кредитором для зменшення залишку заборгованості за тілом кредиту. Зазначений розрахунок відповідає умовам Договору кредиту, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 1.5, 3.1-3.4, 6.4 Договору кредиту. Разом з тим, варто звернути увагу, що питання щодо розміру процентної ставки за договорами споживчого кредитування врегульовані положеннями Закону №1734. На момент укладання між відповідачкою та первісним кредитором Договору кредиту положеннями ч. 5 ст. 8 з врахуванням п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 (зі змінами в редакції згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, що набули чинності з 24.12.2023) було передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати наступні значення: в період часу з 24.12.2023 по 21.04.2024 (120 днів) 2,5%; 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) 1,5%; з 20.08.2024 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону №1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Таким чином, враховуючи що відповідна редакція ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 була чинною на момент укладання Договору кредиту, то сторони мали враховувати відповідні законодавчі приписи, а відтак нарахування кредитором процентів за період з 26.08.2024 по 19.03.2025 (206 днів) за денною процентною ставкою 1,45% є неправомірним, оскільки суперечить відповідним положенням Закону №1734. За таких обставин, беручи до уваги, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором за період з 26.08.2024 по 27.09.2024 (33 дні) на залишкову суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9\~250 грн., а з 28.09.2024 по 19.03.2025 (173 дні) 8\~500 грн., то з урахуванням положень ч. 5 ст. 8, п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734 кредитор має право на отримання від позичальника процентів за користування кредитом за період з 26.08.2024 по 19.03.2025, які слід обчислювати за денною процентною ставкою 1% (92,50грн/день за період тривалістю 33 дні з 26.08.2024 по 27.09.2024; 85грн/день 173 дні з 28.09.2024 по 19.03.2025), а відтак у сумі не більше ніж 17\~757,50 грн. [(92,50грн/день * 33дні) + (85грн/день * 173дні)]. Таким чином максимально можливий розмір процентів, який в даному випадку кредитор має право вимагати стягнути з відповідача за період користування кредитом з 11.08.2024 по 19.03.2025, складає 18\~507,50 грн. (750 грн. + 17\~757,50 грн.). В той же час судом встановлено, що відповідачкою на погашення своєї заборгованості сплачено на користь первісного кредитора суму коштів в загальному розмірі 6\~908,03 грн. За змістом наданого позивачем розрахунку слід виснувати, що відповідні кошти були враховані кредитором наступним чином: 1 500 грн. на зменшення залишку тіла кредиту; 500 грн. на погашення штрафних санкцій; 4\~908,03 грн. на погашення заборгованості по процентам. За таких обставин станом на 19.03.2025 розмір заборгованості відповідачки складає наступні значення: тіло кредиту 8\~500 грн.; проценти за користування кредитом 13\~599,47 грн. (18\~507,50 грн. 4\~908,03 грн.); комісія за надання кредиту 1\~500 грн.; штрафні санкції 4\~500 грн. Натомість стосовно вимог про стягнення з відповідачки штрафних санкцій в сумі 4\~500 грн., що нараховані у зв`язку з простроченням відповідачкою здійснення платежів по кредиту за період часу з 15.10.2024 по 22.11.2024, то суд зауважує на наступне. Загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч.3 ст.551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що нарахування штрафних санкцій обумовлено порушенням відповідачкою грошових зобов`язань перед первісним кредитором в період з 12.09.2024, тобто після введення режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідачку обов`язку зі сплати позивачу штрафних санкцій, як різновиду неустойки за прострочення виконання нею грошового зобов`язання за Договором кредиту, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки штрафних санкцій в сумі 4\~500 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині дотримання умов графіку здійснення платежів, внаслідок чого станом на 19.03.2025 за нею обліковувалась заборгованість перед кредитором на загальну суму 23\~599,47 грн., яка складається з наступних сум: тіло кредиту 8\~500 грн.; проценти за користування кредитом 13\~599,47 грн.; комісія за надання кредиту 1\~500 грн. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідачки грошових коштів в межах заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8\~500 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 13\~599,47 грн. є цілком обґрунтованими та правомірними, а відтак позов підлягає до часткового задоволення на загальну суму 22\~099,47 грн. При цьому, суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом не просив стягнути із відповідачки комісію за надання кредиту в розмірі 1\~500 грн., а в силу ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог. Також, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн. В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 22\~099,47грн, що складає 61,69% від ціни позову (22\~099,47 грн. / 35\~822,25 грн. * 100%), а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки 1\~867,97 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (3028 грн. / 100% * 61,69%). На підставі викладеного,

Outcome: partial