Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Одеський обласний центр зайнятості звернувся до Пересипського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на підставі заяви про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю від 02.01.2024 року, відповідно до ч.1,3,4 ст. 22 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 року № 1533-ІІІ (із змінами), Наказом від 03.01.2024 року № НТ №240103 відповідачу було призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 02.04.2024 року [PERSON] було припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з тим, що на дату набуття чинності Закону 2622 строк виплати допомоги по безробіттю не перевищував 90 днів з 02.02.2024 року. Наказом від 02.04.2024 року [PERSON] припинено реєстрацію безробітних. Представник позивача зазначив, що відповідачем в супереч ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не було своєчасно подано відомості про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, а саме факт перебування у трудових відносинах. Позивач зазначає, що відповідач в добровільному порядку кошти не повернула, що стало наслідком звернення до суду. На підставі викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача виплачену допомогу по безробіттю у розмірі: 21\~078, 61 грн., а також понесені судові витрати. Після надходження та реєстрації зазначеної позовної заяви, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 10 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 08.07.2025 року (вх.№ 27089) відповідач подала відзив на позовну заяву. Відповідно до якого зазначила, що саме позивач допустив порушення чинного законодавства і безпідставно призначав державну допомогу по безробіттю. Зі сторони відповідача відсутня недобросовісність і нема підстав відповідно до ст. 1215 ЦК України для стягнення незаконно призначеної допомоги по безробіттю. Грошові кошти у вигляді допомоги по безробіттю надані позивачем добровільно та на підставі необхідних для цього документів, та після проведення перевірок, тому підстави для стягнення отриманих коштів відсутні. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. А, тому вважаю, що саме позивачем допущено порушення при нарахуванні мені допомоги по безробіттю. З урахуванням викладеного просить в позові відмовити (а.с.46-48). Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву 18.07.2025 року (вх. № 28735) представника позивача подала відповідь на відзив. Відповідно до якого зазначила, що при заповненні 02.01.2024 року заяви про надання (поновлення) статусу безробітного відповідач [PERSON] власноручно вказала, що не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Подану заяву завірила своїм підписом. Доказів повідомлення фахівця Одеської філії Одеського обласного центру зайнятості (надалі-Одеська філія ООЦЗ) про перебування відповідача у трудових відносинах викладених у відзиві на позовну заяву відповідачем до суду не надано, що спростовується також власноруч завіреним підписом заяви від 02.01.2024 року про надання (поновлення) статусу безробітного [PERSON] . Окрім того, Відповідач відповідно заяви від 02.01.2024 року про надання (поновлення) статусу безробітного була ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення. [PERSON] , перебуваючи з 02.01.2024 по 02.04.2024 на обліку в Одеській філії ООЦЗ як безробітна, у період з 24.10.2023 по 15.04.2024 перебувала у трудових відносинах з ОСББ «Янтарний» на посаді начальника котельні (за сумісництвом) та отримувала компенсаційні виплати, тобто, незаконно продовжувала знаходитись у статусі безробітної та отримувати допомогу по безробіттю, тим самим порушила вимоги чинного законодавства про зайнятість, що в свою чергу, призвело до незаконного отримання допомоги по безробіттю. Оскільки відповідач своєчасно не повідомила фахівців Одеській філії ООЦЗ про те, що вона перебуває у трудових відносинах ОСББ «Янтарний», на посаді начальника котельні (за сумісництвом), виплачена допомога по безробіттю за період з 03.01.2024 по 01.04.2024 становить 21 078 грн. 61 коп., що підтверджується розрахунком суми допомоги по безробіттю (бухгалтерською довідка Одеського ОЦЗ від 14.02.2025 року № 23/06-02-25), яка підлягає поверненню. Вимогами ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначений перелік осіб, які відносяться до зайнятого населення, в якій вказано, що особи які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством належать до зайнятого населення. З урахуванням викладеного представник позивача просить: позовні вимоги Одеського обласного центру зайнятості до [PERSON] задовольнити у повному обсязі (а.с.50-54). В судовому засіданні представник позивача Тулаїнова Ольга Сергіївна позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, зазначила, що підтримує відповідь на відзив, та в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідач позовні вимоги не визнала, зазначила, що підтримує відзив на позовну заяву, зазначила, що в її діях не має та не було умислу на отримання безпідставних коштів. Заслухавши думку представника позивача, яка просила позовні вимоги задовольнити, відповідача, яка просила відмовити в задоволенні позову, дослідивши матеріалами справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] 02.01.2024 року звернулась на ім`я Директора Одеського обласного центру зайнятості з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного. Відповідно до поданої заяви заявник, тобто відповідач інформує, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе самостійно. Пенсію за віком не отримує. В заяві також зазначено, що [PERSON] ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг (а.с.21). Також, встановлено, що 02.01.2024\~року [PERSON] звернулась з заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю. Відповідно до якої просить призначити їй виплату допомоги по безробіттю в розмірі, передбаченому ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з восьмого дня після реєстрації (або з дня поновлення статусу безробітного). (а.с.22). В подальшому, заявою від 02.04.2024 року заявник [PERSON] звернулась з заявою про зняття з реєстрації, як безробітного з 02.04.2024 року, в зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості та виїздом в Буковель де запропоновано роботу (а.с.23). Судом досліджуються Витяги з наказів про прийняття рішень по особі: [PERSON] . Так, наказом від 02.01.2024 року надано статус безробітного; 03.01.2024 року призначено допомогу по безробіттю; наказом від 03.01.2024 року розпочато виплату по безробіттю; наказом від 02.04.2024 року припинено виплати по безробіттю; наказом від 02.04.2024 року припинено реєстрацію безробітних; наказом від 21.02.2025 року затверджено про повернення коштів у встановленому порядку відповідно до ч. 3 ст. 36 ЗУпЗДССВБ (а.с.24). Актом № 9 розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття від 21.02.2025 року встановлено, що [PERSON] була зареєстрована в центрі зайнятості, як безробітна з 02.01.2024 року по 02.04.2024 року. Згідно даних про особу виявлено факт перебування у трудових відносинах з ОСББ «ЯНТАРНИЙ -1», що підтверджується наказом про прийняття на роботу (а.с.25). Судом встановлено, що згідно Наказу від 23.10.2023 року № 31 про прийняття на роботу, [PERSON] було прийнято на роботу на посаду начальника котельні за сумісництвом на опалювальний сезон з 24.10.2023 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу (а.с.29). Відповідно до Наказу від 15.04.2024 року № 9 про звільнення, [PERSON] звільнено з посади начальника котельні з 15.04.2024 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.30). Відповідно до довідки про доходи за період з 10-2023 року по 04-2024 року загальна сума доходу за період з 24.10.2023 року по 15.04.2024 року становить 43\~313, 19 гривень (а.с.31). Таким чином, з досліджених доказів встановлено, що на момент подачі заяви про надання статусу безробітного та нарахування виплат, [PERSON] була працевлаштована. Довідкою від 14.02.2025 року встановлено, що сума нарахованої допомоги по безробіттю за період з 02.01.2024 року по 01.04.2024 року, яка підлягає поверненню до Фонду складає: 21\~078, 61 грн (а.с.35). Відповідно до нарахування допомоги по безробіттю та платежі дата розрахунку 04.01.2024 рік, становить 21\~078, 61 гривня (а.с.67-68). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначено Законом України «Про зайнятість населення». Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Згідно з ч.3 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Судом встановлено, що [PERSON] була належним чином ознайомлена з правами, обов`язками та відповідальністю зареєстрованого безробітного, про відповідальність за достовірність поданих нею даних та відомостей, що підтверджується власноруч підписаною заявою про надання/поновлення статусу безробітного від 02.01.2024 року. З огляду на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема за віком, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Отже, факт перебування у трудових відносинах позбавляв [PERSON] права на отримання вищезазначеної допомоги. У зв`язку вказаними обставинами, відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової служби України 13.02.2009 року № 60/62 (далі - Порядок № 60/62), та постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» Державним центром зайнятості Одеського обласного центру зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості призначення і виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття від 21.02.2025 року. Відповідно до акту було видано Наказ від 21.02.2025 року № 72, згідно якого п. 1.3 містить підготувати та надіслати рекомендованим листом [PERSON] вимогу про відшкодування незаконно отриманих коштів нарахованого матеріального забезпечення і вартості наданих послуг (а.с.26-27). Із зазначеного вбачається, що [PERSON] порушила ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а саме заявником було повідомлено недостовірні відомості, що вплинули на умови виплати їй матеріального забезпечення та надання соціальних послуг (факт отримання доходу/перебування у трудових відносинах). Відповідно до положення ч. 1 ст. 1212 ЦПК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Абзацом 18 п. п. 1 п. 30 цього Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, встановлено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного в разі встановлення факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг. Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Згідно ч. З ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Також відповідно до абз. 1 п. 6 Порядку № 60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно абзацу 3 п. 6 цього Порядку якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку. З огляду на зазначене, судом встановлено, що відповідач безпідставно отримала кошти в розмірі: 21\~078, 61 гривень, а відтак такі підлягають поверненню. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин суд вважає, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу кошти в розмірі 21\~078, 61 гривень, як незаконно отриманих коштів по безробіттю. Оскільки відповідач не зробив це добровільно, то кошти підлягають стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 3\~028, 00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved