Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Адвокат Найда Ірена Андріївна звернулася до Франківського районного суду м. Львова в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання, у них народився син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Зазначає, що діти постійно проживають із позивачкою, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади, та перебувають на повному утриманні позивачки. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, у зв`язку із чим, позивачка вимушена звернутись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та додаткових витрат. Витрати позивачки на дітей, з урахуванням задоволення всіх необхідних базових потреб дітей, значно переважають над її доходами. Вважає, що співрозмірним та пропорційним за даних обставин буде стягнення з відповідача 2/3 витрат, що становить 14\~000,00 грн., та буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та співмірним з необхідними витратами. Такий розмір аліментів не є завищеним, є справедливим та не буде порушувати майнові права ні дітей, ні відповідача. Також просить стягнути з відповідача 2/3 від загальної суми, а саме 84\~497,60 грн., додаткових витрат, зважаючи на те, що у доньки наявні проблеми зі здоров"ям, що підтверджено відповідними документами. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12.08.2025 відкрито спрощене пощовне провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті. В подальшому, представницею позивачки подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просить стягнути з відповідача 2/3 додаткових витрат від загальної суми 100 292,73 грн., з урахуванням того, що в сина сторін теж виникли проблеми зі здоров"ям, що підтверджено відповідними документами. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.09.2025 витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області інфоормацію про доходи відповідача. У судовому засіданні представниця позивачки надала аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач у чергове судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, судові повістки повертаються до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". За змістом вимог ст.128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до позиції Верховного Суду у постановах від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23, від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19, провадження № 61-7181св22, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що відповідач повторно не прибув в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. На підставі ч.1 ст.281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення представника позимвачки, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З відмітки копії паспорту серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . За твердженням позивачки вона разом з відповідачем проживала разом без реєстрації шлюбу та за час спільного проживання в них народилося двоє дітей. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2014 року, в [PERSON] та в [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . [INFO] в [PERSON] та в [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 березня 2020 року. З витягів з реєстру територіальної громади №2025/004652803 та №2025/004652804 від 09.04.2025 вбачається, що син [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , тобто за адресою місця реєстрації позивачки [PERSON] . В матеріалах справи міститься роздруківка з електронного кабінету позивачки з офіційного сайту Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати позивачки. Так, з даної роздруківки вбачається, що загальна сума заробітної плати позивачки за період з січня 2025 по квітень 2025 року складає 63 152, 71 грн. В підтвердження позовних вимог щодо сплати аліментів на користь позивачки на утримання двох спільних з відповідачем дітей долучено детальний розрахунок сум, які позивачкою витрачалися з січня 2025 року по травень 2025 року, зокрема на їжу, одяг та товари для дому, освітні послуги, ліки, комунальні послуги. З даного розрахунку вбачається, що в середньому за місяць позивачкою витрачалася загальна сума в розмірі 21 276, 53 грн. на утримання дітей. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 3 зазначеної норми закону, вказує на те, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст.1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Ст.8 цього закону визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 27 Конвенції ООН "Про права дитини"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . За загальними принципами, саме на батьків у встановленому законом порядку покладено обов"язок забезпечувати своїх дітей належними умовами існування, які необхідні для достатнього рівня їх розвитку. За змістом ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України визначено обов"язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 29.11.1959, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумове, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності». Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ Стягнення аліментів\~на утримання\~дитини є\~одним із\~способів захисту\~інтересів дитини, забезпечення коштів,\~необхідних для\~її життєдіяльності.\~ Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами\~ст. 182 Сімейного кодексу України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В прохальній частині позовної заяви позивачка просить стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 14\~000,00 грн. щомісячно, а саме по 7\~000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до абз.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що малолітні син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачкою та перебувають на її повному утриманні. Відповідач є особою працездатного віку. У суду відсутні відомості про те, що відповідач позбавлений можливості утримувати своїх малолітніх сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . З долученої стороною позивача інформаційної довідки №434530935 від 08.07.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 189,4 за адресою [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,038 га кадастровий номер 4623686400:01:001:0854 за адресою Львівська область, Пустомитівський район, село Сокільники, нежитлового приміщення IV загальною площею 12,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Крім того, згідно цієї інформаційної довідки, [PERSON] на праві спільної часткової власності належать земельні ділянки площею 0,0451 кадастровий номер 4623084000:07:000:0651 та площею 0,0451 кадастровий номер 4623084000:07:000:0652 за адресою Львіська область, Миколаївський район, Демнянська сільська рада. В матеріалах цивільної справи відсутні та такі не встановлені в ході судового слідства відомості, які свідчать про те, що в [PERSON] наявний такий стан здоров"я, який позбавляє його можливості надавати, зокрема, грошову допомогу позивачці для утримання їх спільних дітей. Так само в суду відсутні відомості про те, що на утриманні відповідача перебувають інші неповнолітні діти, непрацездатні дружина чи батьки або інші особи. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.09.2025 заступником начальника Головного управління ДПС у Львівській області І. Лазорком скеровано інформацію про доходи відповідача [PERSON] за 2023-2025 рр. Згідно відповіді на запит від 01.10.2025 номер запиту 1311-2025-0001138, відсутня інформація про доходи [PERSON] за період з січня 2023 року по серпень 2025 року. Стаття 18 Конвенції "Про права дитини", встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Стаття 184 Сімейного кодексу України містить положення про те, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 185 Сімейного кодексу України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до заключення дитячого лікаря-офтальмолога від 14.03.2023 та від 06.06.2023 доньці [PERSON] постановлений діагноз розбіжна співдружна не постійна косоокість лівого ока, гіперметропія слабого ступеню обох очей. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 27.10.2023 року [PERSON] встановлений діагноз розбіжна косина лівого ока та рекомендовано оперативне лікування косини, вартість консультації складає 1\~200,00 грн. 24.11.2023 року [PERSON] проведено хірургічне лікування косоокості в центрі офтальмології, вартість становить 25\~000,00 грн. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 26.01.2024 [PERSON] встановлене апаратне лікування на розвиток бінокулярного та стереозору 3-4 рази в рік. Також рекомендоване оперативне лікування косини (на 19,07 праве око), що підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 21.06.2024. Вартість аналізів з метою проведення відповідної операції склала 2\~468, 00 грн. Вартість відповідного хірургічного лікування косоокості склала 30\~400,00 грн., загального знеболювального 8\~500,00 грн., вартість на ночівлю позивачки в готелі склала 1 742,60 грн. 11.10.2024 [PERSON] встановлений діагноз «астигматизм правого та лівого ока». Вартість даного висновку склала 1\~995,00 грн. 28.03.2025 за результатами огляду лікаря-офтальмолога в [PERSON] також підтверджений діагноз «астигматизм правого та лівого ока». Вартість консультації склала 1\~890,00 грн. Для [PERSON] придбані дитячі окуляри, спрей для лінз та серветка для окулярів, загальна вартістю склала 5\~180,00 грн. 03.04.2025 для [PERSON] придбані коригувальні окуляри (з серветкою до них), загальна вартість склала 6\~122,00 грн. Крім того, 01.08.2025 складений консультативний висновок, відповідно до якого [PERSON] поставлений діагноз «Плосковальгусна деформація стоп. Кіфоз. Деформація грудної клітки». Рекомендовано придбати ортопедичну устілку та взуття, заняття ЛФК, пройти 10 сеансів масажу м`язів спини, плавання (2 рази в тиждень), приймати спеціальні таблетки, УЗД колінних та гомілковоступневих суглобів та заняття по фізичному вихованню у спеціальній групі. 01.08.2025 придбана ортопедична устілка, вартістю 935,00 грн. (ціна з урахуванням знижки 888,25 грн.). 04.08.2025 [PERSON] проведено ультразвукове обстеження загальною вартістю 3 000,00 грн. 05.08.2025 за рекомендаціями лікаря [PERSON] придбано ортопедичні устілки загальною вартістю 3 000,00 грн., Вартість рекомендованих лікарем занять з плавання склала 1 800,00 грн., додаткові витрати на аптеку склали 356,88 грн. Вартість лікувальної фізичної культури та лікувальних масажів склала 6 750,00 грн. Загальна вартість вищезазначених витрат складає 100 292,73 грн., що підтверджується відповідними письмовими доказами, долученими до позовної заяви. Оскільки неповнолітні діти проживають разом із матір`ю, витрати на харчування, лікування, одяг, навчання, відпочинок, розвиток, тощо, несе позивачка, що не спростовано в свою чергу відповідачем. Суд вважає встановленим, що утримання та виховання спільних з відповідачем неповнолітніх дітей становить для позивачки надмірне навантаження, оскільки їх утримання потребуває витрачання значних грошових коштів. На відповідача покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, які проживають разом із матір`ю. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Під інтересами дитини необхідно розуміти збереження здоров`я дитини, нормального психічного та фізичного розвитку, виховання в дитині якостей, необхідних суспільству. Визначення інтересів дитини охоплює також необхідні матеріальні, побутові умови життя дитини. При визначенні величини аліментного платежу та додаткових витрат на дітей, суд враховує величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, положення\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, відсутність відомостей щодо офіційних доходів відповідача. Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов слід задоволити частково та стягнути в користь позивачки на утримання дітей аліменти в розмірі 11000грн.,а також додаткові витрати на утримання дітей в сумі 50146.36грн. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України. Ч.8 цієї статті визначено, що разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачем не надано суду докази в спростування позовних вимог, які свідчать про необгрунтованість заявлених вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат на спільних малолітніх дітей. Судом не встановлені обставини, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його неповнолітніх сина та доньки. У відповідності до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного\~суду\~України №\~14\~від\~18\~грудня\~2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~може бути\~визначено тільки\~у світлі\~конкретних обставин\~справи (рішення\~ЄСПЛ від\~18\~липня 2006\~року №\~63566/00\~«Проніна проти\~України (Pronina\~v.\~Ukraine)»,\~§ 23). За змістом ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. П.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, відтак, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1211,20 грн. П.1 ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved