Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з розміру 1/4 частки його заробітку/доходу на тверду суму у розмірі 13 000,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути додаткові витрати на утримання малолітньої дитини в розмірі 72 247, 70 грн. Вказує, що батьком дитини є [PERSON] , дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини в достатньому розмірі не надає. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог, просив задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з нього аліменти у твердій грошовій одиниці в розмірі 3321,39 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] , в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Представник позивача - адвокат Снєжко А.Г. подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відсутність офіційного доходу не виключає неофіційного. Вказувала, що приміщення, яке було здано в оренду ще під час шлюбу, так і знаходиться в оренді, що вказує на те, що відповідач отримує дохід, медичних документів, які б підтверджували фізичну неспроможність працювати та отримувати дохід відповідачем не надано, звертає увагу суду на те, що аліменти відповідач почав сплачувати виключно після отримання судового наказу, добровільно він не бажав виконувати обов`язки по утриманню сина. Відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 49 754,03 грн за період з серпня 2023 року по серпень 2024 року. Просив суд врахувати грошові перекази здійснені ним на рахунок позивачки за вказаний період як сплату мною частки додаткових витрат на утримання дитини, та відмовити позивачці в задоволенні цієї вимоги. Вказував, що матеріальне становище позивачки значно поліпшилось після розірвання шлюбу, тому що бізнес який вони вели разом залишився позивачці, вимог про поділ цього бізнесу він не висував. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення щодо позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в частині надмірного стягнення додаткових витрат на дитину, а також у стягненні великого розміру аліментів. Зазначив, що вважає можливим сплачувати аліменти в розмірі 3321,39 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити. Заслухавши доводи представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Сторони по справі були одружені з 25.01.2013 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №1140. Батьками записані - [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2023 року по справі № 175/4579/23 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 25.08.2023 р., до досягнення дитиною повноліття. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2023 року, постановлено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 25.08.2023 р., до досягнення дитиною повноліття, та з 13.02.2024 року з відповідача стягуються на дитину щомісяця аліменти в розмірі 3321, 00 грн., що підтверджується довідкою з банку наданою позивачем. Як зазначає позивач, заборгованості по сплаті аліментів немає. Позивач також зазначає, що вона орендує квартиру з щомісячною оплатою вартістю 8000,00 грн. та оплачує вартість комунальних послуг щомісяця, на підтвердження чого надає довідки з банку про витрачені кошти. Згідно платіжних інструкцій, долучених позивачем до позовної заяви, [PERSON] здійснено перекази грошових коштів, ці витрати позивач зазначає, як витрати на: витрати на няню, на користь [PERSON] (няні), за 1 добу позивачка сплачувала їй 600,00 грн.; витрат позивачки на забезпечення дитини одягом; купівля ноутбуку ASUS TVF Gaming F15Fx507ZC4- за 40 645 грн.на потреби дистанційного навчання; витрати на навчання дитини (книги та канцтовари) на суму 1655,00 грн., 28.08.2023 року 2 робочих зошити на суму 159,20 грн., канцелярські прилади 08.08.2023 року на суму 885,20 грн., 15.08.2024 року канцелярські приладдя на суму 6174, 92 грн., 14.08.2024 року підручники на суму 1025,00 грн. (згідно Таблиці витрат на навчальні приладдя було витрачено 50614, 52 грн.); витрати на оплату розвивальних гуртків 5250,00 грн.; витрати на телефон - 3867 грн.; витрати на купівлю дитячого смарт- годинника вартістю 3999, 00 грн.; витрати з забезпечення користування мобільним зв`язком, позивачка щомісяця сплачує 400-500 грн.; витрати на іграшки - 19477,00 грн. Щодо зміни способу стягнення аліментів утримання малолітньої дитини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За нормами ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пп. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, особа, яка одержує аліменти, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, змінився сімейний стан чи стан його здоров`я чи дитини, або ж покращилося матеріальне становище, змінився сімейний стан (зменшилась кількість утриманців) чи стан здоров`я платника аліментів. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За результатами аналізу наведеного можна дійти висновку, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Положення ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. /постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13/. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп\\2003). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява № 4909/04). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила змінити спосіб та збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу, посилаючись на те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, однак не має стабільний дохід, вважає що для забезпечення гармонійного розвитку сина, відповідач може сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Виходячи з положень ст. 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, зміни сімейного стану сторін. Зміна способу стягнення аліментів може бути ініційована одержувачем аліментів, тобто тим з батьків, з ким проживає дитина. При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів суд, враховує інтереси дитини зокрема, необхідність забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини. Зміна способу аліментів, тобто перехід від стягнення у частці від доходу до стягнення у твердій грошовій сумі або навпаки, можливе за рішення суду на вимогу того з батьків, з ким проживає дитина. Це регулюється СК України. Виходячи з наведених положень закону, позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища. Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] посилається, у тому числі, на те, що у відповідача покращився майновий стан, оскільки він здає в оренду житлове та нежитлове приміщення та отримує з цього стабільний заробіток. Оцінюючи такі доводи позивачки, суд зазначає, що актуальних на дату звернення до судута розгляду справи, доказів щодо наявності нерухомого та рухомого майна у відповідача, яке нібито здається в оренду, а також отримання плати за оренду приміщень позивачкою суду не надано. За відомостями з Держаного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року та за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року встановлено, що він не отримує офіційної заробітної плати. Тому, враховуючи майновий стан офіційно непрацевлаштованого відповідача, який не має постійного і стабільного заробіток, його стан здоров`я, а також те, що позивачем не доведені обставини про те, що на теперішній час погіршився її матеріальний стан як стягувача аліментів, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково і змінити розмір аліментів з частини від заробітку (доходу) відповідача на стягнення у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачено: у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам всіх учасників даних правовідносин та засадам справедливості, добросовісності і розумності. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень п. 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд також враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991 року, відповідно до якої під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.04.2022 року у справі № 761/27222/20, аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Подібний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858в18), від 01 квітня 2020 року у справі № 321/16268/18 (провадження № 61-20458св19). На обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначено, що у місті Краматорську з 2022 року єдиною школою, в якій передбачене денне навчання є приватний заклад ПЗПО «Планета Знань». Плата за індивідуальне навчання перераховувалась позивачкою на рахунок цього закладу, що підтверджується платіжною інструкцією за 04.03.2024 року в розмірі 8000,00 грн., чеками від 22.01.2024 року на суму 2000,00 грн., від 31.01.2024 року в розмірі 1000,00 грн., від 12.02.2024 року в розмірі 8000,00 грн., від 28.02.2024 року в розмірі 540,00 грн., від 12 05.06.2024 року на суму 600,00 грн.. Отже, як убачається з наданих чеків та квитанцій за навчання дитини у приватному закладі ПЗПО «Планета Знань» всього було сплачено 20140,00 грн. Крім того, матеріали справи містять витрати позивачки на лікування зубів дитини, які є додатковими витратами, необхідними для дитини, що підтверджується чеками та квитанціями по оплаті: передоплата за операцію у розмірі 3000,00 грн., оплати операції - 43530 грн., оплати ліків - 220 грн. Отже, як убачається з наданих чеків та квитанцій на лікування зубів дитини всього було сплачено 46 750, 40 грн. Матеріали справи також містять витрати позивачки на тренування дитини у секції по вільній боротьбі, що підтверджується фотографією дитини з тренером та диплом, на якому зазначений тренер - президент Донецької обласної федерації К-1 [PERSON] , а також банківською випискою про сплату [PERSON] у загальному розмірі 7995, 00 грн. Також, позивачка зазначає, що понесла додаткові витрати на дитину у зв`язку із літнім оздоровленням, так вказує, що у липні 2024 року дитина оздоровилася в м.Одеса. Витрати на проживання в готелі склали 12011, 66 грн., що підтверджує фото дитини за 16.07.2024 та 22.07.2024 року, квитанцією про сплату 29.06.2024 року, як зазначає позивачка передоплати за бронювання номера в розмірі 3500,00 грн та оплати 32535,00 грн 12.07.2024 року за готель ФОП [PERSON] . Проте суд зазначає, що єдиним доказом позивача з приводу літнього оздоровлення дитини є квитанція про оплату ФОП [PERSON] з категорією платежу - готелі та фото дитини на морі, з чого неможливо встановити дійсність проходження дитиною оздоровлення та розмір зазначених витрат на нього. Щодо наданих позивачкою документів, суд зазначає, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами обов`язковість витрат на навчання дитини у приватному закладі ПЗПО «Планета Знань» та наймання няні для індивідуального навчання дитини, а також здійснення витрат на дитину у зв`язку із гіпотетичним літнім оздоровленням дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо літнього оздоровлення дитини, навчання дитини у приватному закладі ПЗПО «Планета Знань» та наймання няні для індивідуального навчання дитини, що було обрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами суму в розмірі 54 745 ,40 грн., що відноситься до додаткових витрат на утримання дитини, а отже половин підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення додаткових витрат підлягають задоволенню частково, в сумі 27 372, 20 грн. (7995, 00 грн. (витрати на тренування дитини у секції по вільній боротьбі) + 46 750, 40 грн. (витрати на лікування зубів дитини). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони(рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх(§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, та тих обставин, що позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 670,08 грн., а судовий збір в сумі 752 ,32 грн. слід компенсувати за рахунок держави, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial