Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , а саме: - заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 2 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити особисто і через третіх осіб [PERSON] розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги мотивує тим, що на даний час вона проживає в одному будинку разом зі [PERSON] . Вже понад 2 роки, вона потерпає від психологічного та фізичного домашнього насильства з боку її співмешканця [PERSON] , яке неможливо терпіти. Це погрози різного характеру, у т.ч. погрози застосування фізичного насильства, залякування, приниження, образи нецензурними словами. Така поведінка її співмешканця негативно впливає на її здоров`я, її співмешканець висловлюється нецензурною лайкою відносно неї, вчиняє бійки, штовхає, погрожує фізичною розправою, виганяє з будинку, нищить речі, що знаходяться у її будинку, особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що вона є постраждалою від домашнього насильства, у зв`язку з цим просить встановити тимчасові обмеження прав [PERSON] відносно неї. До суду 12.11.2025 [PERSON] подала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове\~засідання [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений, на його адресу направлявся лист з рекомендованим повідомленням. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] неодноразово зверталась до ВП № 2 Хмільницького районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, однак це не дало результату. [PERSON] не змінює своєї поведінки, продовжує вчиняти сварки та бійки. Йому виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства та складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 173-2 КУпАП. А це свідчить про систематичність вчинення насильства в сім`ї. Працівники органів Національної поліції України тричі виносили термінові заборонні приписи стосовно [PERSON] , [INFO] (копії додаються), проте жодного з них кривдник не дотримувався. На даний момент на розгляді в Козятинського міськрайонного суду знаходиться 9 проваджень стосовно визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП. До даної заяви [PERSON] додає термінові заборонні приписи, повідомлення, про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме, копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №100139, копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №100241 та копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №031190, що доводять вину її співмешканця. В заяві зазначено, що всі його пояснення працівникам поліції не дають ніякого результату. Питання видачі обмежувального припису регулюється\~Цивільним процесуальним кодексом України\~та\~Законом України\~"Про\~запобіганню та\~протидію домашньому\~насильству". Відповідно до\~ст. 350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Частиною 1 ст. 350-3 ЦПК України, передбачено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1\~ст. 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдником, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до пункту 2 частини 1\~ст. 24 Закону, \~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2\~ ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3\~статті 26 цього Закону\~передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис, відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону, видається на строк від одного до шести місяців. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення\~Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2\~ст. 3 Закону \~визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті\~12, частиною 1 статті\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~76, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 2 ст.\~78, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст.\~81, ч. 1 ст.\~89 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги досліджені письмові докази, суд дійшов висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] . Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілого від насильства у сім`ї. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї домашнього насильства, складення протоколів про адміністративне правопорушення за ст.\~173-2\~КУпАП відносно [PERSON] , які перебували на розгляді у суді, свідчать про наявність тривалого конфлікту між заявницею та [PERSON] та підтверджує факт, що останній вчиняв по відношенню до заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені\~Законом. Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, [PERSON] , як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому\~Законом, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо [PERSON] , такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав щодо [PERSON] , про які вона просить в заяві. Згідно з ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved