Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

В квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, просить визнати себе третьою особою, якою було виконано обов`язок боржника [PERSON] щодо розрахунку за квартиру згідно договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 02 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] . Позов мотивований тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Позивачка маючи грошові кошти погодилася купити відповідачу квартиру, в якості гарантії, що відповідач поверне грошові кошти, [PERSON] надасть необхідні розписки по кожному платежу за квартиру. В разі неможливості повернення грошових коштів переоформить квартиру на позивача [PERSON] 09 жовтня 2014 р. між ТОВ «Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . За умовами зазначеного договору платежі здійснювалися частками, відповідно графіку та на підставі рахунку. Ціна квартири складає 60 510,69 дол. США. Після укладання попереднього договору купівлі-продажу квартири практично всі платежі здійснювалися позивачем. Після отримання квитанції про сплату відповідач надавав позивачу розписку, яка була написана їм особисто про обов`язок повернення отриманих грошових коштів. На підтвердження цього у позивача є всі оригінали розписок, оригінали квитанцій. Згідно розписок [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в сумі 1 322 679,66 грн. Після повного та дострокового розрахунку за квартиру 02 вересня 2016 року між ТОВ « Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Станом на 22 червня 2018 року відповідач борг позивачу не повернув. Крім того, позивачка зазначає, що відповідач має намір розпорядитися цією квартирою та використати отримані грошові кошти на свій розсуд. Тобто, [PERSON] скориставшись довірою позивача та не маючи наміру повертати, заволодів її грошовими коштами. 22.06.2018 р. позивачка звернулася до Подільського відділу Поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність за КК України. В зв`язку з тим, що в порушення вимог ст. 214 КПК України мою заяву не було внесено до ЄРДР я звернулася зі скаргою на бездіяльність слідчого до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва. 04 вересня 2018 року мою скаргу було розглянуто Подільським районним судом м. Києва та винесено ухвалу, якою зобов`язано уповноважених осіб Подільського управління поліції ГУНП в м.Києві внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яка була отримана Подільським управлінням поліції ГУНП в м. Києві 22.06.2018 року. На підставі зазначеної ухвали суду 25.09.2018 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове слідство по кримінальному провадженню № 12018100070003741. Слідчим по вищевказаному кримінальному провадженню призначено Шевченко Д.А., пізніше справу передано слідчому [PERSON] 14 вересня 2018 року позивачка звернулася з окремою заявою до Начальника слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Генсіцькому О.В. про залучення її в якості потерпілої до кримінального провадження № 12018100070003741. 03 листопада 2018 року позивачку було допитано слідчим [PERSON] та ознайомлено з її правами та обов`язками, як потерпілої та видано пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Позивачка опинилася в ситуації коли нею були виконані всі обов`язки боржника по договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 02 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ « Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] , а саме проведено повну оплату ціни квартири. Провадження у справі відкрито ухвалою від 11.06.2019 р. з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 11.06.2019 р. заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. Постановою Київського апеляційного суду від 07.10.2021 р. вищевказану ухвалу скасовано. Ухвалою від 13.02.2020 р. підготовче провадження у справі закрито з призначенням справи до судового розгляду. Представником третьої особи ТОВ «Компанія з управління активами «Авалон» подано пояснення, в яких зазначив, що 02.09.2016 р. ТОВ «КУА «Авалон» здійснило продаж квартири [ADDRESS] , [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири, згідно даного договору покупець та продавець виконали всі умови договору, в тому числі квартира була оплачена покупцем та передана продавцем. Таким чином, зобов`язання, передбачені договором були припинені згідно зі ст. 599 ЦК України шляхом виконання. Будь-яких правових відносин з [PERSON] та [PERSON] не має. Також зазначають, що ТОВ «КУА «Авалон» 20.05.2020 р. у встановленому порядку здійснило вилучення документів для знищення, в тому числі вищезазначений договір, тому копії/оригіналів надати не може. Представником відповідача - адвокатом Сунтовим Є.В. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Мотивуючи тим, що грошові кошти від позивача відповідач не отримував, жодних розписок на підтвердження отримання грошових коштів не складав. Надані позивачем розписки не написані особисто відповідачем. Для встановлення факту написання розписок не відповідачем, необхідно провести почеркознавчу експертизу. Крім того, умови договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 02.09.2016 р., укладений між ТОВ «КУА «Авалон» та [PERSON] було сторонами виконано у повному обсязі, відповідач став власником вказаної квартири. Оскільки між відповідачем та третьою особою - ТОВ «КУА «Авалон» виконані належним чином умови договору купівлі-продажу квартири, то зобов`язання, визначене договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 02.09.2016 р. є припиненим. Відсутність можливість змінити сторону в зобов`язанні , що вже є припиненим. Крім того, ТОВ «КУА «Авалон» зазначає, що квартира була продана [PERSON] та усі зобов`язання з оплати квартири були виконанні останнім. Будь-яких правових відносин з [PERSON] та [PERSON] не має. Крім того, договір купівлі-продажу квартири від 02.09.2016 р. був засвідчено нотаріально та підлягав державній реєстрації. Ухвалою суду від 26.11.2021 р. в задоволені заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 03.08.2022 р. провадження у справі було призупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Ухвалою від 18.01.2024 р. поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 14.03.2025 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Суньова Є.В. про призначення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Авалон» про виконання обов`язку боржника третьою особою. Представником позивача - адвокатом Федосєєвою Т.Ю. подані письмові пояснення, в яких просила визнати [PERSON] третьою особою, якою було виконано обов`язок боржника [PERSON] щодо розрахунку за квартиру згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2016 р. за адресою: [ADDRESS] , укладений між ТОВ «КУА «Авалон» та [PERSON] . Мотивуючи тим, що після повного та дострокового розрахунку за квартиру 02.09.20416 р. між ТОВ «КУА «Авалон» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Кошти, якими [PERSON] здійснювала платежі [PERSON] не повернув. Матеріали справи містять копії розписок про отримання коштів, згідно яких [PERSON] отримав кошти у [PERSON] на сплату кредиту, чим [PERSON] фактично підтвердив укладання відповідного правочину про відступлення [PERSON] - позивачу, право вимоги за договором позики. [PERSON] погодилась на сплату кредиту та розраховувала на право користуватися квартирою, а тому відсутність коштів у відповідача створювало небезпеку втрати нею цього права, а у разі прострочення виплат по кредиту, та звернення стягнення на майно кредитором. Існувала реальна загроза прострочення виплат по кредиту. Позивачка наполягала, що розписки підписані особисто відповідачем. Зазначає, що представник відповідача що розписки були відписані відповідачем, обґрунтовуючи це тим, що позивачка надавала пояснення в судовому засіданні по іншій справі того, що частина розписок написана нею та підписані відповідачем. Але доказів, що відповідач не був ознайомлений з текстом, розписок, та не розумів, що підписує стороною відповідача суду не надано. Крім того, матеріали справи містять іншу розписку від 25.02.2016 р., згідно якої [PERSON] отримав кошти у позивача у розмірі 1 000,0 дол. США на ремонт автомобіля, строком на 5 місяців. Згідно цієї розписки відповідач взяв на себе обов`язок у разі неповернення коштів у строк віддати 50% квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , яка за словами відповідача сплачує кредит по даній квартирі, розписку написано та підписано особисто відповідачем. Тобто, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо сплати позивачем платежів по кредиту. Укладений договір щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу в судому порядку визнаний недійсним не був, його недійсність прямо не встановлена законом, сторонами його дійсність не оскаржувалась. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позов та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та в письмових поясненнях. В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, встановивши обставини позову та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 р. між ТОВ «Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . За умовами зазначеного договору платежі здійснювалися частками, відповідно графіку та на підставі рахунку. Ціна квартири складає 60 510,69 дол. США. 02 вересня 2016 року між ТОВ « Компанія з управління активами «Авалон» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.09.2016 р., квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Як вбачається з розписок [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 1 322 679,66 грн. Згідно пам`ятки слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві від 03.11.2018 р. вбачається, що [PERSON] визнана потерпілою. Крім того, матеріали справи містять розписку від 25.02.2016 р., згідно якої [PERSON] отримав кошти у позивача у розмірі 1 000,0 дол. США на ремонт автомобіля, строком на 5 місяців. Згідно цієї розписки [PERSON] взяв на себе обов`язок у разі неповернення коштів у строк віддати 50% квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , розписку написано та підписано особисто [PERSON] . Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо сплати позивачем платежів по кредиту. Відповідно до ст. 204 ЦПК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладений договір щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу в судовому порядку визнаний недійсним не був, його недійсність прямо не встановлена законом, сторонами його дійсність не оскаржується. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як вбачається, відповідачем самостійно було обрано порядок виконання зобов`язання, що підтверджується, з тому числі, розпискою від 25.02.2016 року, а саме обов`язок у разі неповернення коштів у строк , віддати 50 % квартири за адресою : [ADDRESS] [PERSON] . Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (стаття 510 ЦК України). Згідно зі статтею 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. За змістом зазначених норм матеріального права зобов`язання боржника за його волею може бути ним покладено на іншу особу та у випадку виконання зобов`язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов`язки кредитора у зобов`язанні. При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником як за власною ініціативою, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником. Таке покладання виконання зобов`язань відповідно до частини першої статті 528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань (висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-15цс15). Положеннями статей 513, 521 ЦК України врегульоване питання форми правочину щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні та передбачено, що правочин щодо заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні має бути вчинений у формі основного зобов`язального правочину. Разом з тим норми статей 204, 205, частини першої статті 206, статей 218, 511 ЦК України не забороняють вчиняти в усній формі правочин щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу. Основним критерієм для застосування правового механізму, передбаченого частиною першою статті 528 ЦК України, є воля боржника. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 761/17097/15-ц (провадження № 61-1401св18). Крім покладення виконання обов`язку на іншу особу (частина перша статті 528 ЦК України) як виду правовідносин з участю третіх осіб, виконання третіми особами обов`язку боржника з основного (головного) цивільного правовідношення може мати місце й за умов, про які йдеться в частині третій статті 528 ЦК України, яка надає третій особі право саме з її власної ініціативи й у власному інтересі виконати зобов`язання замість боржника без його згоди. Умовою такого виконання є небезпека втрати права на майно боржника (право оренди, право застави тощо). Тобто, якщо третя особа розуміє, що невиконання боржником зобов`язання може потягнути за собою втрату його прав на майно, яке знаходиться у володінні та/або користуванні такої третьої особи, остання без отримання згоди боржника і навіть без його повідомлення вправі виконати зобов`язання боржника перед кредитором. В такому разі до виконавця переходять всі права кредитора в зобов`язанні, тобто зобов`язання зберігається, але відбувається заміна кредитора. За загальним правилом кредитор може звернути стягнення на майно боржника тільки в разі невиконання чи неналежного виконання ним обов`язку, що, як наслідок, може призвести до настання для третьої особи правових наслідків негативного характеру, що є можливим виключно за наявності відповідного правового зв`язку третьої особи з боржником основного зобов`язання. Виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої статті 528 ЦК України фактично є різновидом суброгації, під якою розуміють передбачений законом перехід прав кредитора до третьої особи (суброганта) в результаті виконання зобов`язання боржника третьою особою на користь кредитора (суброгата) в рамках чинних зобов`язальних правовідносин внаслідок здійсненого платежу. Суброгація прав кредитора третій особі виникає на підставі виконання останньою обов`язку боржника за наявності таких умов: 1) третя особа є носієм права на майно боржника (право оренди, право застави тощо); 2) наявність небезпеки втрати третьою особою цього права, яка має місце не тільки за прострочення боржника, а й за загрози такого прострочення; 3) указана небезпека втрати права на майно боржника виникає внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно, причому не обов`язково, щоб звернення стягнення на майно боржника вже було реально розпочато. Водночас, якщо в разі покладення виконання (частина перша статті 528 ЦК України) третьою особою опосередковується задоволення інтересу боржника основного (головного) зобов`язання, то за виконання третьою особою обов`язку замість боржника на підставі частини третьої вказаної статті опосередковується задоволення її власного інтересу, що обумовлено специфікою кожного з цивільних правовідношень. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Таким, чином, згідно з розписки від 25.02.2016 відповідач взяв на себе обов`язок у разі неповернення коштів у строк віддати 50% квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , яка за словами відповідача сплачує кредит по даній квартирі, розписку написано та підписано особисто відповідачем. Тобто, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо сплати позивачем платежів по кредиту. Укладений договір щодо надання згоди боржника за зобов`язанням на покладення виконання обов`язку на іншу особу в судому порядку визнаний недійсним не був, його недійсність прямо не встановлена законом, сторонами його дійсність не оскаржувалась. Ця розписка приймається судом до уваги, оскільки доказів її неналежності відповідачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому відповідно до умов договору та норм ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст.192, 204, 205, 509, 510, 511, 513, 521, 528, 625 ЦК України,

Outcome: approved