Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що позивачу на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв.м., що підтверджується договором дарування квартири від 08.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Гречук Є.О. Право власності було зареєстроване 15.12.1994 року у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ), та записано в реєстрову книгу за № 76 за реєстрованим № 11139. Територія Куп`янського району наразі перебуває в зоні активних бойових дій. Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] , Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська область розглянувши заяву від 22.11.2024 за № 64144592 встановила наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: так як подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: «Під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрації до 2013 року, стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Державним реєстратором було направлено запит до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 3277/0/276-23 від 20.07.2023 щодо роботи Куп`янського бюро технічної інвентаризації та 24.07.2023 Департаментом реєстрації отримано відповідь Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області №1924 від 21.07.2023, відповідно до якої передбачається, що зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ». Через збройну агресію російської федерації в Україні будівля Комунального підприємства «Куп`янського бюро технічної інвентаризації», яке знаходиться за адресою: площа Центральна м. Куп`янськ, Харківської області, було зруйноване, а саме: комунальне підприємство та їх база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше майно знищені. Підприємство на даний час господарську діяльність не здійснює». Таким чином, у позивача, на теперішній час немає документів, окрім договору купівлі-продажу про право власності та технічного паспорта, які б могли підтвердити право власності на вказану квартиру. Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що її право власності на належну їй квартиру не визнається, вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності Позивач у\~судове засідання\~не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи документами, згідно з вимогами чинного законодавства та без покладення на відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв.м., належить [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 08.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Гречук Є.О., зареєстровано в реєстрі № 5731. Право власності було зареєстроване 15.12.1994 року у Куп`янському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та записано в реєстрову книгу за № 76 за реєстрованим № 11139. У договорі дарування квартири від 08.12.1994 року зазначено характеристику квартири, яка складається з 3 кімнат житловою площею 40,3 кв.м. та загальною площею 64,4 кв.м. На зазначеному вище договорі міститься відбиток штампу Куп`янського бюро технічної інвентаризації Управління житлового комунального господарства Харківської обласної держаної адміністрації, який свідчить про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована у Куп`янському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та записано в реєстрову книгу за № 76 за реєстрованим № 11139. В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на квартиру, в якому зазначена технічна характеристика квартири: квартира посімейного, спільного заселення, розташована на 3 поверсі 5ти поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 40,3 кв.м., у тому числі 1а кімната 10,3 кв.м., 2а кімната 13,0 кв.м, 3а кімната -17,0 кв.м., кухня 9,2 кв.м., коридору 8,2 кв.м., загальна площа квартири 64,4 кв.м.; висота приміщень 2,70 кв.м. [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] 28.12.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2012 року, прізвище дружини після шлюбу « [PERSON] ». Як вбачається з копії довідки від 31.07.2023 №6333-5002886902, яка видана структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Департаменту управління соціальної політики Харківської міської ради, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . З метою реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень позивач 22.11.2024 року звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Харківської міської ради із заявою №64144592. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Перебоєва Т.І., Департамент реєстрації Харківської міської ради, Харківська область, розглянувши заяву від 22.11.2024 за № 64144592, встановила наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: так як подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: «Під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрації до 2013 року, стосовно реєстрації речових прав на заявлений об`єкт нерухомого майна. В результаті цього встановлено, що інформація про реєстрацію у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня. Державним реєстратором було направлено запит до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області № 3277/0/276-23 від 20.07.2023 щодо роботи Куп`янського бюро технічної інвентаризації та 24.07.2023 Департаментом реєстрації отримано відповідь Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області №1924 від 21.07.2023, відповідно до якої передбачається, що зберігачем інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території Куп`янської громади, було визначено КП «Куп`янське БТІ». Через збройну агресію російської федерації в Україні будівля Комунального підприємства «Куп`янського бюро технічної інвентаризації», яке знаходиться за адресою: площа Центральна м. Куп`янськ, Харківської області, було зруйноване, а саме: комунальне підприємство та їх база даних, архівні справи, комп`ютерна техніка та інше майно знищені. Підприємство на даний час господарську діяльність не здійснює». Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за нею права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Так, згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). Положення п.3 ч.3 ст.10 Закону передбачають, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. На момент укладання договору дарування квартири, діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації права власності спірного нерухомого майна. Так, правова норма статті 128 Цивільного кодексу Української РСР визначала, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Укладення угод як одну з підстав набуття права власності передбачалося і статтею 12 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність». В подальшому з 2002 року по 1 січня 2013 року державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснювалася відповідними бюро технічної інвентаризації згідно з нормами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002. Пунктом 1.3 цього Тимчасового положення передбачалося, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації. Пункт 1.4 положення визначав реєстрацію прав власності на нерухоме майно як внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. У вказаний період часу був прийнятий Цивільний кодекс України, який введений в дію з 01.01.2004 та яким було змінено підхід до визначення моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Так, відповідно до ч.1,2,4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позивачка вказує, що вона є власницею зазначеного житлового будинку, набувши право власності на нього раніше на законних підставах. Її право власності на житловий будинок підтверджується документами, копії яких вона додає до позовної заяви. Крім того, 03.08.2004 набрав чинності Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сферою регулювання якого є відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Вказаний Закон № 1952-IV надав визначення державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обмежень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (стаття 2 Закону). Нормами ст.4 Закону № 1952-IV було встановлено принцип обов`язковості державної реєстрації прав, за яким обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону № 1952-IV реєстрація об`єктів нерухомості проводилася комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації до створення єдиної системи органів реєстрації прав, до якої за ст.5 Закону входять місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру. У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з вересня 2000, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Куп`янське БТІ», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому, у позивача наявний договір дарування, що свідчить про наявність про права власності майна, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved