Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , згідно якого прохає стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року у розмірі 24\~800 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. В обґрунтуванні позовних вимог вказав, що 23.02.2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №23.02.2025-100000928. Згідно договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 23.02.2025 року, строком на 140 днів з дати отримання, процентна ставка - фіксована у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. Всупереч умовам кредитного договору №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року відповідач не виконує своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 24\~800 грн, з яких: 8000 грн основний борг; 11200 грн проценти нараховані за період з 23.02.2025 по 12.07.2025 року; 1600 грн комісія за надання кредиту; 4000 грн неустойка. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду для захисту своїх майнових прав та інтересів. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач - ТОВ «Споживчий Центр» свого представника не направив, згідно позовної заяви прохав провести розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву не подала, будь-яких заяв не подала. Враховуючи, що відповідач, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, відзиву до суду не подала та з урахуванням клопотання сторони позивача, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 23.02.2025 року між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №23.02.2025-100000928. Згідно договору відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 140 днів з дати отримання, процентна ставка - фіксована у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 1\~600 грн. Як вбачається з Договору №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року, останній підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст.\~5\~Закону\~України\~«Про електронні\~документи\~та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст.\~5\~Закону\~України\~«Про електронні\~документи\~та\~електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст.\~7\~Закону\~України\~«Про електронні\~документи\~та\~електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст.\~12\~цього\~Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.\~638\~ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.\~640\~ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст.\~642\~ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054\~та ч.2 ст.\~1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог\~статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2\~ст.\~625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Згідно із довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 49-0808 від 08.08.2025 року, відповідно до укладеного із ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 23.02.2025 року 13:49:20 на суму 8000 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 661809081. Як вбачається з заявки на укладення кредитного договору та оферти, картка з номером [NUMBER] вказана відповідачем [PERSON] для перерахування на її рахунок коштів кредиту. Таким чином судом встановлено, що ТОВ «Споживчий Центр» надало належні і допустимі докази укладення із [PERSON] кредитного договору №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 8000 грн. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Відповідач з умовами договору була ознайомлена, про що свідчить її електронний підпис у договорі про споживчий кредит №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року, паспорті споживчого кредиту, який містить усі умови кредитування, отримала кредит у вказаному розмірі, однак умови договору не виконала і не погасила борг, що вбачається із наявного розрахунку заборгованості. За розрахунком позивача у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 24\~800 грн, з яких: 8000 грн основний борг; 11200 грн проценти нараховані за період з 23.02.2025 по 12.07.2025 року; 1600 грн комісія за надання кредиту; 4000 грн неустойка. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей\~Закон\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст.\~1, ч. 2 ст.\~8, ч. 1 ст.\~1, ст.\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами зобов`язання погоджено розмір комісії у сумі 1600 грн, яка підлягає нарахуванню та обліку при видачі кредиту. Зазначений платіж є одноразовим. Позичальник не заявляв позовних вимог про визнання недійсними умов основного кредитного договору, якими передбачено сплату такої комісії. Таким чином, комісія у розмірі 1600 грн, стягнення якої просить ТОВ «Споживчий центр», передбачена пунктом 7 заявки на укладення кредитного договору, підписаної відповідачем, не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування». Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, а саме щодо 8000 грн основного боргу, 11\~200 грн процентів нарахованих за період з 23.02.2025 по 12.07.2025 та 1600 комісії, які суд вважає підлягають до задоволення. Разом з тим, суд не погоджується з аргументами позивача щодо стягнення неустойки. Згідно з частиною 1\~статті 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1\~статті 549 ЦК України\~передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1\~статті 551 ЦК України\~якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 624 ЦК України\~якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Так, згідно з\~Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні з 5:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб було запроваджено воєнний стан, який неодноразово був продовжений і на даний час діє. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладений під час дії воєнного стану, а саме\~23.02.2025 року. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку, розмір якої згідно із довідкою-розрахунком складає 4000 грн. Враховуючи, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, тому позовна вимога щодо стягнення із відповідача на користь позивача неустойки до задоволення не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, тому слід стягнути з [PERSON] на користь\~ТОВ «Споживчий центр»\~заборгованість за кредитним договором №23.02.2025-100000928 від 23.02.2025 року у розмірі 20\~800 грн, яка складається із: 8\~000 грн основний борг, 11\~200 грн проценти, 1600 комісія. Згідно п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141\~ЦПК України судовий\~збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2032 грн.

Outcome: partial