Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою та уточнивши свої заявлені вимоги просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року [PERSON] , [INFO] , уродженця села Загорівка Менського району Чернігівської області з яким проживала на території України у неповнолітньому віці, мотивуючи\~ тим,\~ що вона народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Разом з батьками братами та сестрами мешкала за адресою: [ADDRESS] . Вона походить з ромської родини, не відвідувала школу, ніде не працювала. На сьогоднішній день її батьки померли. З метою документування паспортом громадянина України, звернулася до Головного управління ДМС у Сумській області з заявою. УДМС у Сумській області їй\~ було надано відповідь, якою рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року її батьків, або факту їх проживання за станом на 13 листопада 1991 року. ЇЇ батьки паспортами громадянина України, зразка 1994 року документовані не були. Батько - [PERSON] , [INFO] , уродженець села Загорівка, Чернігівської області був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1975 року 14.07.1980 року [NUMBER] . Відповідно до відмітки, зробленої в Формі 1 заяви про видачу паспорта, 03.03.1995 року паспорт був знищений. [INFO] [PERSON] помер. Мати - [PERSON] , [INFO] , уродженка хутора Дрозди, Курської області була документована паспортом громадянина СРСР зразка 1975 року 20.09.1990 року [NUMBER] . Форма 1 заяви про видачу паспорта містить відмітки про неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Мати померла у 2012 році, однак, оскільки в свідоцтві про смерть зазначена не вірна дата народження матері, дублікат даного документу отримати не вдалося. Відповідно до Повного витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження [PERSON] , складеного 05.07.1988 року, актовий запис № 715, її батьки під час реєстрації її народження проживали за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] працював пастухом в селі М.Самбір Конотопського району, а мати була на його утриманні. Відповідно до архівних довідок, складених Архівним відділом Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, [PERSON] працював кочегаром Конотопської швейної фабрики у опалювальний період, тобто з 21.10.1989 року по 13.04.1990 року, з 15.10.1990 року по 12.04.1991 року, з 22.10.1991 року по 10.04.1992 року включно. Згідно з копіями особових карток П2, адресою реєстрації місця проживання [PERSON] є саме [ADDRESS] . Крім того, особова картка від 15.10.1991 року містить у собі інформацію про дітей, які перебували на утриманні [PERSON] , зокрема, і дочки, [INFO] , тобто її. Згідно з карткою-довідкою, табельний номер 1291 щодо [PERSON] 1948 року народження у листопаді 1991 року ним було відпрацьовано 22,5 робочих днів. Згідно з записами в будинковій книзі її батьки\~ були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] до моменту їх смерті, про що в книзі зроблені відповідні записи. В судовому засіданні\~ представник заявника [PERSON] адвокат Юрко О.В. уточнені заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області Ігнатенко Л.І. покладається на розсуд суду. Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.08.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 10.09.2025 року (а.с. 28). 03.09.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника Управління державної міграційної служби України в Сумській області, в яких останній вважає передчасним ухвалення рішення у вказаній справі, а докази на встановлення вказаного юридичного факту недостатніми. Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.09.2025 року у зв`язку клопотанням представника заявника судове засідання відкладено на 23.09.2025 року (а.с. 39-41). Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.09.2025 року у зв`язку клопотанням представника заявника судове засідання відкладено на 11.11.2025 року (а.с. 44). Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 року ) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.12024 року [PERSON] народилася [INFO] у м. Конотоп Сумської області Україна, її батьками є [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Відповідно до Повного витягу з ДРАЦС щодо актового запису про народження [PERSON] , складеного 05.07.1988 року, актовий запис №715, батьки [PERSON] під час реєстрації її народження проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7 зв.-9). Батько заявниці [PERSON] помер [INFO] в м. Конотоп Сумської області\~ Україна (а.с. 7, 11). [PERSON] , [INFO] , уродженець села Загорівка,Чернігівської області був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1975 року 14.07.1980 року [NUMBER] . Відповідно до відмітки, зробленої в Формі 1 заяви про видачу паспорта, 03.03.1995 року (а.с. 10). Відповідно до архівних довідок, складених Архівним відділом Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, [PERSON] працював у колгоспі імені Щорса в с. Малий Самбір Конотопського району Сумської області з січня 1988 року по грудень 1989 року (а.с. 11 зв. - 13). Відповідно до архівних довідок, складених виконавчим комітетом Конотопської міської ради Конотопського району Сумської області [PERSON] працював кочегаром Конотопської швейної фабрики у опалювальний період з 21.10.1989 року по 13.04.1990 року, з 15.10.1990 року по 12.04.1991 року, з 22.10.1991 року по 10.04.1992 року включно (а.с. 13 зв., 14). Згідно з копіями особових карток П2, адресою реєстрації місця проживання [PERSON] є [ADDRESS] (а.с. 16-20). Згідно копії будинкової книги батьки [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] до моменту їх смерті, про що в книзі зроблені відповідні записи (а.с. 19 зв. 24). З метою документування паспортом громадянина України, [PERSON] звернулася до Головного управління ДМС у Сумській області з заявою. УДМС у Сумській області було надано відповідь, якою рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року її батьків, або факту їх проживання за станом на 13 листопада 1991 року (а.с. 25, 26). Як підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] \~ постійно проживав на території України станом на 13 листопада 1991 року з ним проживала у неповнолітньому віці [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». Статтею 3 ЗУ «Про громадянство України» передбачено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 р., а у п. 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Відповідно до п. 9 Порядку № 215/2001, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт проживання особи на території України станом на 13 листопада 1991 року. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У цій справі заявник, посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності заявника до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. На думку суду заявником на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про її проживання та проживання її батька на території України станом на 13 листопада 1991 року. При цьому відомостей про те, що заявник залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення заяви. Крім того, суд зауважує, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року є самостійною і достатньою підставою для встановлення належності до громадянства України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації її прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved