Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Максимів Людмилою Данилівною зареєстрований у спадковому реєстрі за номером 69480327 від 18.07.2022 року. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він та відповідач [PERSON] є синами [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] зареєстрований з 11.02.1993 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] . Крім того, за вказаною адресою з 16.01.2001 року по теперішній час зареєстрований син позивача [PERSON] , який є третьою особою у даній справі. Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, а саме: об`єкт житлової нерухомості за адресою [ADDRESS] , спадкоємцями якого є позивач та відповідач [PERSON] . Він, будучи спадкоємцем першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Колодій О.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька\~ [PERSON] . Однак як було повідомлено приватним нотаріусом Колодій О.Я., згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, 18.07.2022 року приватним нотаріусом Максимів Л.Д., зареєстровано заповіт № 69480327 [PERSON] . Як стало відомо з телефонної розмови з відповідачем [PERSON] , єдиним спадкоємцем усього майна померлого батька є саме він. Зазаначає, що підставою позову є неможливість усвідомлювати померлим значення своїх дій та керувати ними на час складання та підписання оскаржуваного заповіту. За своє життя померлий [PERSON] вів неправильний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, а відповідач підтримував такий спосіб життя батька, крім того налаштовував його проти позивача та його сім`ї, неодноразово провокував конфлікти. Однак, позивач постійно надавав померлому батьку допомогу у вирішенні побутових питань, допомагав фінансово, забезпечував одягом, сплачував комунальні послуги та провів реконструкцію та укріплення будинку, власником якого є померлий, за власні кошти. Як вказує позивач, на час складання заповіту у померлого [PERSON] через постійне зловживання спирних напоїв було суттєве погіршення здоров`я, розвивались тяжкі хвороби, а саме атеросклеротична хвороба серця, гіпертонічна хвороба. На підтвердження вказаного, представником позивача було скеровано адвокатський запит на адресу КНП «6-а Міська поліклініка», у відповіді було зазначено, що пацієнт [PERSON] знаходився на диспансерному обліку у сімейного лікаря [PERSON] з 2019 року з діагнозом: атеросклеротична хвороба серця, гіпертонічна хвороба, атеросклеротична хвороба судин нижніх кінцівок. Тому на думку позивача, з отриманих відповідей на адвокатські запити вбачається, що померлий [PERSON] мав значні проблеми зі здоров`ям, які в сукупності також могли вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання та підписання оскаржуваного заповіту. Крім того, представником позивача було скеровано адвокатські запити [PERSON] та [PERSON] , які були сусідками померлого, у відповідь ними було зазначено, що [PERSON] зловживав спиртиними напоями, що на їх думку було причиною хворобливого вигляду останнього. На підставі викладеного, просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 18 липня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №1426. Ухвалою судді від 09 серпня 2023 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 08.08.2023 до суду надійшла заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Максимів Людмилі Данилівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за заповітом, складеним [PERSON] 18.07.2022 та зареєстрованим у Спадковому реєстрі під №69480327, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, яку ухвалою судді від 09.08.2023 задоволено. 15.09.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважаються безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про обмежену дієздатність або недієздатність заповідача на момент укладення оспорюваного заповіту. Крім того, у наданих позивачем висновках сімейного лікаря не зафіксовано діагнозів, які могли б вказувати на наявність психічних розладів чи захворювань, що унеможливлювали усвідомлення своїх дій на момент підписання заповіту. Свідчення сусідів заповідача щодо нібито вживання, виготовлення та збуту ним спиртних напоїв відповідач вважає надуманими та такими, що нічим не підтверджені. Також відповідач зауважує, що 18.07.2022 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Максимів Л.Д. для складення заповіту, який було записано зі слів заповідача, видрукувано технічними засобами на його прохання, прочитано ним уголос та власноручно підписано у присутності нотаріуса, яка встановила його особу та перевірила дієздатність. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що твердження позивача про неможливість заповідача усвідомлювати значення своїх дій на момент складення та підписання заповіту є безпідставними, а тому просить у позові відмовити. 27.09.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем не спростовано доводів щодо того, що померлий [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення та підписання оскаржуваного заповіту. Позивач зазначає, що відповідач помилково вважає, що саме позивач повинен доводити та надавати докази, які б свідчили про обмежену дієздатність чи недієздатність Заповідача на момент укладення заповіту, при цьому долучені позивачем відповіді на адвокатські запити є допустимими засобами доказування та підлягають оцінці судом. Натомість відповідачем не подано жодних доказів на спростування викладених позивачем обставин. Щодо тверджень відповідача про відсутність у висновках лікаря діагнозів, які б могли свідчити про психічні розлади, позивач зазначає, що заповідач проходив лише обстеження у сімейного лікаря, до компетенції якого не належить встановлення діагнозів, пов`язаних із можливістю усвідомлювати значення своїх дій. 02.10.2023 відповідачем на адресу суду скеровано заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначив, що сімейний лікар не здійснював направлення заповідача до профілюючих лікарів (невролога, психотерапевта), що свідчить про те, що сімейним лікарем не спостерігались у заповідача нервові розлади чи психічні захворювання, про які стверджує позивач. Вважає, що для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Щодо відповідей [PERSON] та [PERSON] на адвокатський запит, на які посилається позивач як доказ у справі то зазначає настуне. Вважає, що свідчення викладені у відповіді на адвокатський запит зазначених осіб мають бути підтверджені після встановлення їх анкетних даних у судовому засіданні, оскільки відповіді свідків є надрукованими за одним шаблоном, шрифтом, технічним засобом. Свідків додатково не ідентифіковано, зазначено лише ім`я, прізвище, адреса. Власноручними у даному документі є лише ймовірний їх підпис. Тому на думку відповідача відповіді [PERSON] та [PERSON] на адвокатський запит є сумнівними доказами, які потребують додаткової перевірки та дослідження судом, оскільки дані документи викликають сумніви з приводу їх достовірності. 04.10.2023 до суду надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., у яких зазначено наступне.18.07.2022 за реєстровим №1426 нею було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , [INFO] . Перед посвідченням заповіту, на підставі документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом встановлено особу заповідача. Нотаріус зазначає, що відповідно до вимог закону вона зобов`язана перевірити дієздатність особи, яка звертається за вчиненням нотаріальної дії. З цією метою було проведено розмову із [PERSON] , йому роз`яснено наслідки вчинення нотаріальної дії, та нотаріус переконалася, що заповідач повністю усвідомлював значення своїх дій, зміст роз`яснень та наслідки посвідчення заповіту. Також нотаріусом було з`ясовано дійсні наміри та волю заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. Нотаріус не виявила жодних ознак психічних розладів або інших обставин, які б свідчили про неможливість усвідомлювати та керувати своїми діями під час складання та підписання заповіту. Заповіт посвідчено без будь-якого фізичного чи психічного тиску на заповідача. На момент його складення у [PERSON] не було фізичних вад або захворювань, які б позбавляли його можливості самостійно прочитати текст заповіту та підписати його. На заповіті міститься рукописний напис заповідача про те, що він прочитав та підписав заповіт, який відповідає його волевиявленню. Заповідач власноручно підписав заповіт, що позивачем не оспорюється, і наявність цього підпису підтверджує його наміри, волю та фіксує його волевиявлення.Крім того, просила слухати справу у її відсутності, вирішення справи покладає на розсуд суду. 12.10.2023 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про виклик у судове засідання свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яку обґрунтовано тим, що вказані особи є сусідами або членами родини померлого та можуть надати відомості щодо способу життя померлого, а також щодо його взаємовідносин із позивачем і відповідачем. 16.10.2023 представником відповідача [PERSON] на адресу суду подано заяву про виклик у судове засідання як свідка приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Людмилу Данилівну. Протокольною ухвалою суду від 16.10.2023 було задоволено клопотання позивача про допит свідків задоволено. Крім того, 16.10.2023 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Максимів Л.Д. копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яку на виконання цієї ухвали суду було надано 03.11.2023. 07.11.2023 представником відповідача [PERSON] на адресу суду подано клопотання про долучення до матеріалів письмових доказів, а саме: характеристики [PERSON] , [INFO] , які надані керівником ГО «ВГО УНСО» Дмитром Ферцовичем та Верховним Отаманом ГКВ генерал-лейтенантом Ю.Білоусом Львівської регіональної громадської організації «Галицьке козацьке військо». З яких вбачається, що « [PERSON] був відповідальною, сумлінною, ініціативною та дисциплінованою людиною, яка може приймати рішення при вирішенні будь-яких завдань. Людиною яка брала активну участь у житті організацій на благо нашої держави, який був задіяний у волонтерській роботі та фінансово допомагав ЗСУ до останніх днів свого життя». 15.11.2023 на адресу суду позивачем було подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Клопотання мотивує тим, що для визначення психічного стану Заповідача на момент складання заповіту необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії, а відтак просить клопотання задоволити. Крім того, 15.11.2023 позивачем було долучено докази, які на його думку підтверджують, що заповідач перебував в стані за якого не міг критично ставитись до своїх дій, а саме: долучено копію фотознімок, які підтверджують збирання та зберігання заповідачем непотрібних речей у величезній кількості. 15.11.2023\~представником відповідача\~Лупій Х.Ю.\~подано клопотання\~про виклик\~у судове\~засідання як\~свідків [PERSON] \~та [PERSON] ,\~а також\~подано додаткові\~пояснення від\~22.11.2023\~щодо поданих\~позивачем доказів,\~у яких\~зазначено,\~що зі\~слів відповідача\~протягом трьох\~років у\~приватному помешканні\~заповідача проводились\~ремонтні роботи,\~у зв`язку\~з чим\~на прибудинкову\~територію було\~винесено старі\~непотрібні речі,\~тому подані\~до суду\~позивачем копії\~фотознімків не\~можуть бути\~належним та\~достовірним доказом\~у справі,\~оскільки з\~них не\~вбачається патологічне\~накопичення речей\~Заповідачем,\~як це\~намагається довести\~позивач. Також відповідач зазначає, що незрозуміло, чому за умови стверджуваного позивачем критичного стану заповідача та зловживання спиртними напоями, позивач не звертався за медичною допомогою для батька та/або до правоохоронних органів щодо систематичного виготовлення та вживання спиртних напоїв. Крім того, відповідач наголошує, що подані позивачем фотокопії не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок неспроможності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент укладення та підписання оскаржуваного заповіту. 29.11.2023 року третьою особою [PERSON] подано клопотання про витребування інформації в Управлінні патрульної поліції у Львівській області, в якому заявник просить надати дані про те, чи надходили до Управління відповідні повідомлення про виклик поліції за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.06.2022 по 20.07.2022. У разі встановлення факту надходження таких повідомлень, заявник просить зазначити: хто саме здійснював виклик, які обставини стали підставою для його здійснення, які фактичні дані були встановлені після прибуття екіпажу патрульної поліції на місце, а також чи складався будь-який процесуальний документ (зокрема протокол) за результатами реагування екіпажу.Крім того, третьою особою також подано заяву про виклик та допит як свідка відповідача [PERSON] . 29.11.2023 протокольною ухвалою суду було задоволено частково клопотання третьої особи [PERSON] про витребування інформації в Управлінні патрульної поліції у Львівській області, а саме надати інформацію, чи надходило повідомлення про виклик поліції за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.06.2022 по 20.07.2022 і чи було за результатами прибуття складено протокол про адміністративне правопорушення та/або терміновий заборонний припис, якщо так надати копію таких документів. Крім того 29.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 06.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь вх. №36534 заступника начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Свешнікова А., якої вбачається, що згідно інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» в період часу з 01.06.2022 по 20.07.2022 за адресою [ADDRESS] , адміністративних матеріалів або термінових заборонних приписів працівниками УПП у Львівській області ДПП, не складались. 08.01.2024 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] який вказав, що знайомий із сторонами спору. Позивач є його зятем, між ними склалися дружні відносини. З відповідачем у минулому виникали конфліктні ситуації, у тому числі із проявами погроз. Свідок був\~знайомий із\~померлим [PERSON] .\~Востаннє бачив\~його у\~жовтні 2022\~року за\~місцем проживання\~у м.\~Винники,\~спілкування обмежилося\~вітанням,\~оскільки той\~перебував після\~операції.\~До цього\~контактував із\~ним 24.08.2022\~року під\~час святкування\~дня народження\~онука.\~При цих\~зустрічах [PERSON] \~не скаржився\~на стан\~здоров`я,\~та свідок\~не зауважив\~будь-яких\~обставин,\~які могли\~б свідчити\~про неспроможність\~останнього усвідомлювати\~значення своїх\~дій та\~керувати ними. [PERSON] \~повідомив,\~що протягом\~тривалого часу\~(орієнтовно\~не менше\~20\~років)\~між [PERSON] \~та його\~сином [PERSON] \~існували напружені\~відносини.\~Водночас відносини\~із сином\~ [PERSON] були\~кращими.\~На думку\~свідка,\~ [PERSON] ставився\~до [PERSON] \~як до\~рідного сина,\~тоді як\~до [PERSON] \~-\~з відчуженням.\~Свідок був\~очевидцем ситуацій,\~коли [PERSON] \~перешкоджав [PERSON] \~у проведенні\~будь-яких\~ремонтних та\~будівельних робіт\~у будинку. Свідок зазначив,\~що [PERSON] \~зловживав алкогольними\~напоями,\~проте стороннього\~догляду не\~потребував і\~до останніх\~днів був\~самостійним у\~побуті.\~Особисто бачив\~ [PERSON] 34\~рази на\~рік у\~останні роки\~його життя. Також стверджував, що особисто чув, як [PERSON] говорив [PERSON] приблизно таке: «Все буде твоє, не переживай». Крім того, свідок чув від [PERSON] , що якщо [PERSON] щось не підходить, то він може переїхати жити у м. Червоноград. Також 08.11.2025 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка зазначила, що знайома зі сторонами, оскільки вони є їй двоюрідними братами по лінії матері. За її словами, після смерті матері у 2000 році відносини у сім`ї [PERSON] погіршилися та почали виникати конфлікти між [PERSON] та [PERSON] . При цьому сторони все життя підтримували тісне спілкування між собою. Стосовно [PERSON] свідок пояснила, що останні роки він часто зловживав алкогольними напоями та мав неохайний зовнішній вигляд. Водночас свідок ніколи не чула, щоб [PERSON] висловлював намір скласти заповіт на користь виключно [PERSON] . При цьому вона уточнила, що останні сім років не спілкувалася з покійним особисто, а лише випадково могла його зустріти на ринку чи на вулиці.Також зазначила, що будинок сторін межує із ринком, і навесні 2023 року, перебуваючи на ринку, стала очевидцем конфліктної ситуації, коли покійний [PERSON] , перебуваючи на подвір`ї власного будинку, кричав до невістки [PERSON] (дружини [PERSON] ) та висловлювався на кшталт: «Ти тут нічого не маєш, забирайся звідси». Крім того,\~08.11.2025\~за клопотанням\~третьої особи\~ [PERSON] \~у судовому\~засіданні було\~допитано відповідача\~як свідка. Відповідач [PERSON] пояснив, що за спірною адресою не проживає близько 15 років. Зазначив, що конфліктів між батьком та його братом [PERSON] не було, та вважав, що батько мав намір залишити будинок у спадок порівну. Разом з тим свідок повідомив, що приблизно у липні 2022 року приїхав до батька (який проживав окремо у м. Винники) та, зайшовши на подвір`я, побачив, як [PERSON] (третя особа, син позивача) за допомогою болгарки зрізав металеві сходи, які встановив батько. За словами свідка, ця обставина дуже обурила батька, і саме після цього він змінив своє рішення щодо спадкування та вирішив скласти заповіт на користь нього. [PERSON] зазначив, що одразу повідомив позивача про намір батька скласти заповіт, на що останній відповів, що йому нічого не треба. Водночас [PERSON] наголосив, що домовленість із нотаріусом батько здійснював самостійно. При посвідченні заповіту він, [PERSON] , був присутній; послуги нотаріуса оплачував сам батько. За словами свідка, при підписанні заповіту батько перебував у тверезому стані. 16.02.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення з приводу заяви третьої особи [PERSON] , що заповідач у липні 2022 року перебував у агресивному, неадекватному стані, не усвідомлював вчинення своїх дій, що призвело до побутового конфлікту між сім`ями й саме цю ситуацію можна розцінювати як критичну, відтак змусило [PERSON] викликати поліцію. Однак як вбачається із листа від 04.08.2022 №М-1146/04/3722 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, звернення до поліції було з приводу неправомірних дій [PERSON] і аж ніяк не стосувалось поведінки заповідача, як це стверджував [PERSON] 22.05.2024 в судовому засіданні було допитано як свідка третю особу приватного нотаріуса [PERSON] . Остання повідомила, що особисто знайома зі сторонами не була. Пригадує, що 18.07.2022 року у приміщенні нотаріальної контори у м. Винники при посвідченні заповіту були присутні заповідач [PERSON] та його син [PERSON] (відповідач). Нотаріус роз`яснила заповідачу порядок та правові наслідки укладення заповіту, у неї не виникало жодних сумнівів щодо того, що заповідач діє добровільно, з власної волі та повністю усвідомлює значення своїх дій. Процедура відбувалась у звичайному порядку, заповідач чітко висловлювався, самостійно прочитав текст заповіту та власноручно зробив відповідний напис. Жодного тиску чи впливу з боку присутнього сина не спостерігалось. [PERSON] під час посвідчення заповіту поводився пасивно та не втручався у процедуру. Також 22.05.2024 у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] . Останній повідомив, що знайомий з відповідачем [PERSON] з дитинства, а з його батьком - [PERSON] підтримував дружні стосунки з 90-х років. Зазначив, що часто зустрічався з [PERSON] - декілька разів на місяць, разом відзначали державні свята, входили до кількох громадських організацій, зокрема до «Галицького козацького війська». Востаннє спілкувався з [PERSON] приблизно за два тижні до його смерті. Зі слів свідка, на момент цієї зустрічі [PERSON] виглядав нормально, був адекватний, логічно спілкувався, і в нього не виникало жодних сумнівів щодо психічного стану останнього. Свідок підтвердив, що приблизно за рік до останньої зустрічі [PERSON] була проведена операція на ноги, однак при цій зустрічі він самостійно і вільно пересувався. 22.05.2024 було також допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що був знайомий з [PERSON] декілька років, у період 20212022 років приблизно півтора року проживав у нього, між ними підтримувались дружні відносини. Також був знайомий з його синами: [PERSON] проживав разом із батьком, [PERSON] проживав окремо. Останній раз спілкувався з [PERSON] приблизно за місяць до його смерті, коли той перебував у лікарні. За словами свідка, [PERSON] поводив себе адекватно, чітко та логічно висловлювався, і у нього не виникало жодних сумнівів щодо психічного стану останнього. 04.09.2024\~ухвалою суду\~задоволено клопотання\~позивача про\~призначення у\~справі посмертної\~судово-психіатричної\~експертизи.\~На вирішення\~експертів поставлено\~запитання чи\~розумів значення\~своїх дій\~та чи\~міг керувати\~ними [PERSON] \~( [INFO] ,\~що був\~зареєстрований за\~адресою [ADDRESS] ),\~на момент\~складення та\~підписання ним\~заповіту від\~18.07.2022\~року посвідченого\~приватним нотаріусом\~Максимців Людмилою\~Данилівною. Оплату вартості експертизи покладено на позивача [PERSON] . 10.09.2024 на адресу суду третьою особою [PERSON] було подано додаткові пояснення, де останній зазначив, що при допиті відповідача [PERSON] та приватного нотаріуса Максимів Л.Д. виявлено розбіжності, а саме: щодо способу узгодження дати та часу складання заповіту та щодо того ким здійснювалась оплата, а тому вказані розбіжності свідчать про недостовірність наданих свідчень. 21.11.2024 на адресу суду від начальника Львівської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Гуцала В. вх. №37422 надійшло повідомлення з розрахунковим рахунком про необхідність оплати судово-психіатричної експертизи стосовно [PERSON] , призначеної ухвалою суду від 04.09.2024. На виконання вказаного повідомлення, супровідним листом від 25.11.2024 позивачу [PERSON] було направлено копію зазначеного повідомлення для здійснення оплати. 22.08.2025 листом в.о. начальника Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №27/02/1536-2025 від 31.07.2025 вх. №29190 ухвалу суду від 04.09.2024 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та матеріали судової справи №463/6799/23 повернуто. Протокольною ухвалою суду від 29.10.2025 ухвалено відновити провадження у справі та продовжити розгляд справи. У судове засідання позивач не з`явився на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечила, крім того надала супровідний лист начальника Львівської філії судових експертиз Гуцала В., де вказано, що кошти за проведення експертизи на розрахунковий рахунок Інституту не надходили, відповідно дана експертиза не була прийнята до виконання. У судовому засіданні третьою особою [PERSON] (син позивача) підтверджено, що оплата за експертизу позивачем не здійснена через надмірну вартість дослідження. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другоїстатті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Як вказано у частинах 1 та 2статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з частинами 1-3статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. На підставі частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. За змістом частин 1, 5 і 6статті 1253 ЦК Українина бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і покликаний вирішити питання щодо призначення спадкоємців. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. Нормами Книги шостої ЦК України визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені углаві 85 ЦК України, у її статтях 1247-1249, 1253 (пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20). Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях1247-1249, 1253 ЦК України (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі№ 466/9242/21 (провадження № 61-4349св23); від 10 квітня 2024 року у справі№ 683/1110/21, провадження № 61-471св24). Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе, як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормамиглави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 61-21249св19, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, провадження №61- 21209св19). Відповідно до частини 1 і 2 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. В силу частини 3статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частини 1 і 2статті 215 ЦК України). Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі відповідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 153 (а.с.15). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №17 (а.с. 13). Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , актовий запис № 16 (а.с. 65). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.06.2023 року, померлий [PERSON] є власником об`єкта житлової нерухомості за адресою [ADDRESS] (а.с.16-19). Як вбачається з довідки №21.05/907 позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/007192791 від 08.09.2023 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 66). За життя, а саме 18 липня 2022 року, [PERSON] склав на випадок своєї смерті заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1426, згідно якого [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі на все те, що за законом він матиме право і що буде належати на момент смерті йому, заповідає [PERSON] (а.с. 67). Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В ході розгляду справи судом встановлено, що оспорюваний заповіт був складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, видрукуваний технічними засобами, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноручно ним підписаний. Приватним нотаріусом Максимів Л.Д. встановлено особу заповідача, перевірено його дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено його дійсну волю на розпорядження майном на випадок його смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті. Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, позивач зазначав, що при складанні заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі. Надані позивачем документи - зокрема відповіді на адвокатські запити, фотокопії окремих медичних записів, а також пояснення сусідів - не містять конкретних чи достовірних відомостей, які б підтверджували, що на момент складання заповіту у заповідача наявний психічний розлад або інший стан, що позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Долучені позивачем документи не містять висновків лікаря-психіатра, актів медичного огляду чи даних з офіційної медичної документації, які могли б засвідчити недієздатність заповідача у відповідний період. Суд також зазначає, що ухвала про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не була виконана позивачем що унеможливило отримання належного доказу психічного стану [PERSON] на момент вчинення нотаріальної дії. Відповідно до положень статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відтак, невиконання ухвали суду позивачем розцінюється як невиконання обов`язку щодо доказування заявлених вимог. Показання свідків, допитаних у судовому засіданні, спростовують доводи позивача. Так, приватний нотаріус Максимів Л.Д. підтвердила, що під час посвідчення заповіту особу заповідача було встановлено за паспортом, він чітко висловлював свої наміри, розумів зміст заповіту, власноручно його підписав, та не мав зовнішніх ознак розладу здоров`я чи дезорієнтації. Суд, оцінивши показання свідків у сукупності з письмовими доказами, дійшов висновку, що під час складання заповіту [PERSON] перебував у свідомому стані, усвідомлював зміст своїх дій, їх правові наслідки та діяв добровільно, без стороннього впливу. Показання свідків, допитаних судом, у тому числі [PERSON] та [PERSON] , підтверджують, що на час складання заповіту [PERSON] перебував у свідомому стані, логічно спілкувався, самостійно підписав документ, а волевиявлення було добровільним і відповідало його намірам. Надані позивачем письмові докази до позовної заяви, а саме: відповіді на адвокатські запити, фотокопії окремих документів та письмові пояснення сусідів судом не приймаються до уваги як належні та допустимі докази, оскільки зазначені особи не були допитані в судовому засіданні як свідки, що унеможливлює перевірку достовірності їхніх тверджень у порядку, визначеному процесуальним законом. Отже, доводи позивача щодо недієздатності заповідача чи примушування до складання заповіту є безпідставними і не підтверджуються жодними належними доказами. Докази про те, що волевиявлення спадкодавця\~ [PERSON] на момент складання заповіту від 18 липня 2022 року не було вільним і не відповідало волі спадкодавця, у матеріалах справи відсутні. Крім того, будь-яких обставин, які могли б свідчити про вплив на волевиявлення заповідача, як то: важка фізична або психічна хвороба, вчинення заповіту внаслідок обману, під примусом, шляхом застосування фізичної сили судом не встановлено. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що заповіт [PERSON] , посвідчений 18 липня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1426, за яким [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі на все те, що за законом він матиме право і що буде належати на момент смерті йому, заповів [PERSON] , складений з дотримання вимог закону, підписаний особисто заповідачем, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а позивачем не доведено наявність підстав для визнання заповіту недійсним. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи позивача та третьої особи щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами, а тому суд не має підстав вважати позовні вимоги доведеними, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем витрати слід залишити за ним. Крім того, у відповідності до положень ч. 9\~ст. 158 ЦПК України\~вжиті ухвалою суду від \~ 09 серпня 2023 року заходи забезпечення позову, шляхом заборони приватному нотаріусу Максимів Людмилі Данилівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] за заповітом складеним [PERSON] від 18 липня 2022 року та посвідченим приватним нотаріусом Максимів Людмилою Данилівною та зареєстрованого у спадковому реєстрі під номером 69480327 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, слід скасувати.

Outcome: dismissed