Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

19 серпня 2025 року представник позивача звернувся до суду із цим позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь [PERSON] заборгованість з виплати орендної плати за договорами оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року в розмірі 19272,35 грн, обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, а також 5133,48 грн пені, 5115,36 грн інфляційних збитків та 1283,41 грн 3% річних, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3081 га, кадастровий номер 5920380800:01:001:0144, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ № 016848 від 28 березня 2002 року. 18 вересня 2014 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі № 304/14 строком на 10 років, відповідно до якого передав цю земельну ділянку у строкове платне користування. У договорі № 304/14 сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3352,28 грн, обчислення якої здійснюється з урахуванням індексації. 01 серпня 2017 року [PERSON] уклав з ПрАТ «Райз-Максимко» додатковий договір про внесення змін і доповнень до договору оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, у якому сторони погодили зміну розміру орендної плати з 5% на 10%. 26 лютого 2018 року між [PERSON] , ПрАТ «Райз-Максимко» та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було укладено трьохсторонню додаткову угоду №1 до Договору № 304/14, відповідно до якої новий орендар ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки від ПрАТ «Райз-Максимко», а також сторони вирішили внести зміни/доповнення, зокрема про те, що з 2017 року орендна плата складає 10049,30 грн, що становить 10% нормативної грошової оцінки. Однак, незважаючи на погоджені сторонами умови договору оренди земельної ділянки, відповідач не проводив обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації, що призвело до виникнення заборгованості з орендної плати. 05 вересня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свої заперечення мотивує тим, що між позивачем та відповідачем наразі існують відносини в сфері землі на підставі договору № 304/14 від 18 вересня 2014 року. Розрахунки, додані позивачем до позовної заяви, зроблені некоректно, а тому не повинні враховуватися судом. Позивач вводить суд в оману, надаючи розрахунки за 2018 рік за договорами вказуючи, що останній раз орендна плата змінювалась 26 лютого 2018 року. 27 червня 2019 року до договору № 304/14 від 18 вересня 2014 року було укладено додаткову угоду, якою розмір орендної плати збільшено до 11 % від нормативної грошової оцінки землі. Разом із тим, представник позивача зазначає та використовує в розрахунках індексації орендної плати базовий місяць лютий 2018 року, що є абсолютно хибним та суперечить обставинам справи, оскільки базовим місяцем для обрахування індексації орендної плати є місяць наступний за місяцем у якому сторони узгодили розмір орендної плати, тобто липень 2019 року. Таким чином, всі наведені за текстом позову розрахунки щодо заборгованості з орендної плати, її індексації, пені, інфляційних збитків та 3% річних є арифметично невірними, оскільки зроблені на підставі хибних вихідних даних щодо розміру орендної плати та періодів і сум нарахування. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Позивач звернувся до суду з позовом про нарахування пені з 2018 року поза межами річного строку, установленого законом для вимог про стягнення штрафу /а.с. 46-48/. 08\~вересня 2025\~року представник\~позивача подав\~заяву про\~зменшення позовних\~вимог та\~просить стягнути\~з відповідача\~за несвоєчасну\~виплату орендної\~плати за\~договором оренди\~землі №\~304/14\~від 18\~вересня 2014\~року \~в розмірі\~18455,66 грн., обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, а також 4614,21 грн. пені, 4447,68 грн. інфляційних збитків та 1153,55 грн. 3% річних /а.с. 57-59/. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив задовольнити. Представниця відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила і просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві, також заявила клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Згідно із ч. 1\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-СМ № 016848 від 28 березня 2002 року [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 5920380800:01:001:0144, площею 3,3081 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бугруватської (на даний час\~Чернеччинської) сільської ради Охтирського району Сумської області /а.с. 7/. 18 вересня 2014 року [PERSON] уклав договір оренди землі № 304/14 з Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5920380800:01:001:0144, площею 3,3081 га, (далі\~Договір № 304/14) строком на 10 років, зареєстрований 27 вересня 20214 року /а.с. 8-9/. Пунктом 9 Договору № 304/14 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 3% нормативної грошової оцінки, що складає 3352,28 грн. Пунктом 10 Договору № 304/14 передбачено обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності з урахуванням індексації. Відповідно до п. 11 Договору № 304/14 орендна плата вноситься у такі строки: 1 (один) раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 01 грудня. Пунктом 14 договору № 304/14 передбачено сплату пені у розмірі 1% несплаченої суми за кожний місяць прострочення у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором. 01 серпня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» та [PERSON] укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень до договору оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, відповідно до якого: у п. 9 договору оренди землі щодо розміру орендної плати цифри та слова «в розмірі 5%» замінити на цифри та слова «в розмірі 10%». Цей додатковий договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації і є невід`ємною складовою частиною вказаного договору оренди землі. Відповідно до додаткового договору та нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка визначена в Договорі п. 5 і становить 67045,60 грн, орендна плата становить 6704,56 грн /а.с. 11/. 26 лютого 2018 року між [PERSON] (орендодавець), ПрАТ «Райз-Максимко» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду №1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі № 304/14, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Сторони домовилися внести зміни/доповнення в договір оренди, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 100482,97 грн, з 2017 року орендна плата складає 10048,30 грн /а.с. 12/. 27 червня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, відповідно до якої сторони вирішили, що у термін з 01 січня 2019 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 11% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавцю згідно з\~Податковим кодексом України\~/а.с. 53/. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 29 червня 2025 року вбачається, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було нараховано та виплачено [PERSON] орендну плату без вирахування податків та інших обов`язкових платежів: у 2018 році\~10049,30 грн (1 квартал), у 2019 році\~11054,23 грн (2 квартал), у 2020 році\~11054,22 грн (3 квартал), у 2021 році році\~11054,22 грн (вересень), у 2022 році\~11054,22 грн (листопад), у 2023 році\~11054,22 грн (вересень), у 2024 році\~8184,94 (вересень) /а.с. 13-21/. Представник позивача у своїх доводах посилається на те, що орендар, хоча і сплачував орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Тому орендодавець був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Частиною першою\~статті 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі»\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі\~ст. 13 цього Закону\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі, в тому числі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про оренду землі»). Частинами 1-3\~статті 762ЦК України\~визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. За змістом ст.ст.\~21,\~22,\~23 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Аналіз ч. 3 ст.762 ЦК України\~дозволяє стверджувати, що договором найму або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Це правило розраховано на те, щоб на майбутнє можна було змінювати або навіть забезпечити автоматичну зміну розміру плати за користування. Зокрема, сторони в договорі найму можуть встановити, що: розмір плати за користування за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; плата за користування підлягає індексації. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізми їх застосування є різними як за правовим змістом, так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). Отже, за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої\~статті 21Закону України «Про оренду землі»\~(індексується лише орендна плата). За загальним правилом, індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції у місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць. При цьому, базовим місяцем вважатиметься місяць, у якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, а також додаткових угод до нього, слідує, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Земельна ділянка з кадастровим номерам 5920380800:01:001:0144 була передана в оренду ПрАТ «Райз-Максимко» за договором від 18 вересня 2014 року, строк сплати орендної плати за якими\~не пізніше 01 грудня. Додатковим договором від 01 серпня 2017 року змінено розмір орендної плати з 5% до 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, додатковою угодою № 1 від 26 лютого 2018 року змінено орендаря з ПрАТ «Райз-Максимко» на ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ», додатковими угодами № 2 від 27 червня 2019 року змінено розмір орендної плати до 11% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Зважаючи на викладене, базовим місяцем початку обрахунку індексації орендної плати за договором № 304/14 за 2018 рік є лютий 2018 року. Індексації за 2018 рік підлягають платежі, починаючи з березня 2018 року. Базовим місяцем початку обрахунку індексації орендної плати за договором № 304/14 за 2019 та наступні роки є червень 2019 року. Індексації за 2019 та наступні роки підлягають платежі, починаючи з липня 2019 року. Базовим місяцем початку обрахунку індексації орендної плати за договором № 369/14 за 2018-2019 роки є березень 2018 року. Індексації за 2018-2019 роки підлягають платежі, починаючи з квітня 2019 року. Так сума орендної плати з урахуванням індексації розраховується за формулою: [Сума орендної плати з урахуванням індексації] = [Орендна плата] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100%, де: [Орендна плата] - сума орендної плати, яка підлягає індексації, [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідні індекси споживчих цін розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр». Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями\~19,\~21\~і\~22 Закону України «Про інформацію»\~є офіційними. Суд погоджується з розрахунком орендної плати з урахуванням індексації, наведеним представником позивача у заяві про зменшення позовних вимог, так як він відповідає розрахунку, наведеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 925/457/23. За таких обставин, з урахуванням позиції позивача, суд дійшов висновку, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань за укладеним договором оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, оскільки виплата орендної плати за 2018-2024 роки позивачеві проведена не в повному обсязі. Так, розмір недоплаченої орендної плати за договором № 304/14 від 18 вересня 2014 року за 2018 рік становить 110,54 грн, за 2019 рік\~відсутня, за 2020 рік\~176,38 грн, за 2021 рік\~1474,05 грн, за 2022 рік\~5061,6877 грн, за 2023 рік\~5663,19 грн, за 2024 рік\~5969,53 грн. Загальний розмір недоплаченої орендної плати за договором № 304/14 становить 18455,66 грн, що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. При цьому у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1\~ст. 611 ЦК України). Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1\~ст. 546 ЦК України). Частинами 1, 3\~ст. 549 ЦК України\~передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі № 304/14 від 18 вересня 2014 року, а також додаткових угод до нього, слідує, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожний місяць прострочення. У зв`язку з невиплатою орендної плати у повному розмірі за вказані роки на підставі пункту 14 договорів оренди землі з відповідача підлягає стягненню пеня, яка розраховується за формулою: сума боргу х розрахункова ставка пені (%) /100% х кількість місяців прострочення зобов`язання, а також до нього можуть бути застосовані положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Так розмір 3% річних від простроченої заборгованості обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу]\~сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)]\~проценти річних; [Кількість днів]\~кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році]\~кількість днів у календарному році. Розмір інфляційних витрат обраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу]\~сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції]\~добуток щомісячних індексів за відповідний період. Суд погоджується з розрахунками пені, 3% річних та інфляційних витрат, наведеними стороною позивача, так як вони проведені відповідно до вищенаведених формул, та за період з 02 грудня 2018 року до 08 вересня 2025 року пеня складає 4614,21 грн, за період з 02 грудня 2018 року до 30 червня 2025 року інфляційні втрати\~4447,68 грн, за період з 02 грудня 2018 року до 08 вересня 2025 року 3% річних складає 1153,55 грн. Разом з цим, стороною відповідача було заявлено про застосування судом строків позовної давності до позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Стаття 258 ЦК України, яка регламентує спеціальну позовну давність, визначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1). Згідно з вимогами ст. 260 ЦК України\~позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.\~ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вперше орендну плату від відповідача ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» орендар отримав у 1 кварталі 2018 року, тому з того часу позивач мав довідатися про порушення свого права в частині недоплати індексації за 2018 рік. Відповідно до\~ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято\~постанову від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~із змінами і доповненнями, внесеними\~постановами Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року №291, від 29 квітня 2020 року №313 та\~від 04 травня 2020 року №332\~постановлено (поміж-іншим), установити з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на усій території України карантин. 02 квітня 2020 року Президент України підписав Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)». Закон опубліковано і він набрав законної сили. Відповідно до п. 11 Закону під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019),\~Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~(Відомості Верховної Ради України, 2003р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Пізніше, 15 березня 2022 року Верховною радою України було прийнято\~Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17 березня 2022 року. Вказаним законом було доповнено\~розділ «Прикінцеві таперехідні положення`Цивільного кодексуУкраїни\~пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Оскільки строк позовної давності заявлених позовних вимог щодо стягнення невиплаченої індексації, 3% річних та інфляційних витрат до набрання чинності вказаних законів не сплив, тому в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності в цій частині слід відмовити. При цьому позивач просить стягнути пеню за період з 02 грудня 2018 року до 08 вересня 2025 року, до якої цивільним законодавством встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовом 19 вересня 2025 року, вимоги по нарахуванню пені до 11 березня 2019 року включно заявлені з пропуском однорічного строку позовної давності. Таким чином, стягненню підлягає пеня за період з 12 березня 2019 року до 19 вересня 2025 року у розмірі 4524,41 грн. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що при нарахуванні пені слід враховувати положення ч. 6\~ст. 232 ГК України, зважаючи на те, що\~Господарський кодекс України\~не регулює зазначених норм права. З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволенні позовних вимог. В позовній заяві представник позивача просив відшкодувати судові витрати /а.с. 3/. 29 серпня 2025 року від представника відповідача надійшло клопотання, яким він просить відмовити в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, зменшивши таку суму до 3000,00 грн оскільки розмір витрат не є повною мірою обґрунтованим та не відповідає критеріям розумності /а.с. 41-42/. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правничої допомоги № 57 від 26 червня 2025 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Абрамовичем О.В., додаткову угоду до нього від 26 червня 2025 року, копію акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19 серпня 2025 року до вказаного договору, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру, копію квитанції № 57 від 19 серпня 2025 року на суму 10000,00 грн /а.с. 26-31/. Із документів слідує, що загальна вартість наданої правничої допомоги становить 10000,00 грн. Відповідно до ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /ч. 5 ст. 137 ЦПК України/. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2\~рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з такого. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 10000,00 грн є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до5000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Позивачем по справі при зверненні до суду було сплачено судовий в розмірі 1211,20 грн /а.с. 4/. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Outcome: partial