Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31199,40 грн, а також 2481,00 грн судових витрат по справі. Свої вимоги позивач аргументує тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 10.06.2013. При укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та на його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 12.07.2022 має заборгованість розміром 31199 грн 40 коп. 18.10.2022 представник відповідача подав до суду зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку. Зустрічний позов мотивує тим, що після незаконного у шахрайський спосіб списання коштів з банківського рахунку [PERSON] за рахунок кредитного ліміту та повідомлення клієнтом установи банку про даний факт, то АТ КБ "ПриватБанк" не лише не відновив залишок коштів на рахунку, а й нараховуючи проценти та комісії списував власні кошти [PERSON] із заробітної плати та поповнень рахунку на погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого АТ КБ "ПриватБанк" в якості додатку до первісного позову Розрахунку заборгованості за кредитним договором заборгованість по кредиту виникла лише 19.07.2021, а станом на 17.07.2021 року заборгованість була відсутня. Згідно інформації з того ж Розрахунку заборгованості за кредитним договором банком на погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок власних коштів [PERSON] за період з 20.07.2021 по 12.07.2022 було списано (самовільно безпідставно стягнуто) суму 21606,70 гривень. 16.12.2022 представник АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на зустрічну позовну заяву, вказуючи, що саме зустрічний позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, адже спірні платіжні операції були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача - ініціатора переказу [PERSON] , а повідомлення до банку про втрату доступу до електронного платіжного засобу надійшло лише через два місяці після здійснення платіжних операцій, а саме 15.09.2021. До вказаної дати [PERSON] не повідомляв банк про неналежність та оспорювання ним переказів та не просив банк заблокувати картку/рахунок. Враховуючи вищевикладене, представник банку наголошує, що враховуючи положення умов договору між сторонами, вимоги Положення N705 «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», АТ КБ «ПриватБанк» не порушив права позивача, а виконував свої обов?язки з урахуванням норм чинного законодавства та укладеного між сторонами договору. АТ КБ «ПриватБанк» вважає безпідставним посилання позивача на наявність кримінального провадження, порушеного за ч.1 ст.190 КК України, оскільки даний факт за відсутності особи, яка визнана винною у вчинені даного злочину, не має правового значення для вирішення даного спору. А тому, в силу презумпції невинуватості, наявність вищевказаного кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно [PERSON] до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. [PERSON] же, у свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених в межах кримінального провадження. У судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, що зазначені у позові. Відповідач та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] та його представник адвокат Джура С.П. у судовому засіданні позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» вважали необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, мотивуючи це тим, що [PERSON] не використовував кредитних коштів. Суд, заслухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши підстави позову, а також письмові докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов наступного висновку. Вирішуючи заявлені вимоги, суд виходить з того, що тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Судом встановлено, що 10.06.2013 [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк», де підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою передбачено основні умови кредитування, а саме розмір кредитного ліміту за картою «Універсальна», згідно довідки про отримання картки, така неодноразово перевипускалася (а.п.24). В цей же день [PERSON] ознайомлений з паспортом споживчого кредиту (а.п. 25-29). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 27000.00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.п.22). За розрахунком банку станом на 12.07.2022 виникла заборгованість за кредитним договором б/н від 10.06.2013 року у розмірі 31199 грн 40 к (а.п.7-17). З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а 19.07.2021 року було списання із рахунку у сумі 20799,20 грн, 20.07.2021 - 296,39 грн списання вкладу із «Скарбнички» та 6760 грн, які, на переконання, [PERSON] списані із його рахунку внаслідок шахрайських дій (а.п. 18 зворот). Відповідач наполягає на тому, що не використовував кредитні кошти, а списання саме цієї суми відбулося шахрайським способом, у зв`язку з чим було порушене кримінальне провадження № 12021275420000493 від 23.07.2021 (а.п. 103). АТ КБ «Приват Банк» 15.09.2021 розглянуто звернення [PERSON] за фактом шахрайських дій у відношенні клієнта, за результатами розгляду якого було повідомлено, що за картрахунком N? [NUMBER] 20/07/2021-19/07/2021 року було здійснено ряд операцій. Операції було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay. Картка була додана 19/07/2021 року, відповідне повідомлення про активацію сервісу було надіслане нa e-mail. Сервіс GOOGLE_PAY - безконтактний сервіс, що дозволяє здійснювати оплати чи зняття грошових коштів на пристроях, які підтримують дану функцію. Для користування послуг необхідно встановити на телефон додаток, додати до нього банківські картки із введенням даних картки. Після успішної авторизації карток у додатку можливо користуватися картками без її фізичної присутності, в тому числі можливе безконтактне зняття готівки в банкоматі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН або нанесених на Картці даних (п.2.1.4.12.3 Умов). Тому банк не має можливості повернути грошові кошти та у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів (а.п.105 зворот). У відповіді за результатами службової перевірки зазначено, що прослуховуванням діалогів клієнта зі співробітниками банку встановлено звернення клієнта та під час верифікації особи клієнт повідомив неточний населений пункт, проте працівник банку не відмовив у верифікації особи (а.п.145-149). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.07.2021 до ЄРДР за №12021275420000493 внесено відомості про те, що 22.07.2021 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області поступила заява від [PERSON] , який повідомив, що невідома особа викрала з його банківської карти «Приватбанку» № [NUMBER] в сумі 27000 грн. Крім цього, невідома особа, отримавши доступ до банківської картки та його даних, незаконно шахрайським шляхом оформила покупку в кредит в «Комфі Трейд» м.Кривий Ріг на суму 26600 та взяла мікрокредит на вказану частку, що підтверджується роздруківкою тимчасового доступу, місце зняття: Кривий Ріг, вул.Лермонтова, 37 (а.п.103, 189). Отже, правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування з приводу шахрайських дій відносно [PERSON] , пов`язаних із заволодінням грошовими коштами АТ КБ «Приватбанк», правова кваліфікація - ч.1 ст.190 КК України. Відповідно до талона-повідомлення єдиного обліку №11226 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, в якій вказано, що 22.07.2021 о 12:48 надійшла заява до РУ про те, що 22.07.2021 о 12:43 за адресою: [ADDRESS] , 22.07.2021 о 12:46 надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , прож. [ADDRESS] про те, що 19.07.2021 року на мобільний телефон заявника надійшло смс повідомлення, що його картка мобільного телефону буде заблокована та щоб цього не сталося потрібно натиснути на номер 222, який був вказаний в повідомленні. Після того, як заявник натиснув на вищевказаний номер, сім картка його телефону була заблокована та наступного дня з його банківської картки «Приватбанк» N? [NUMBER] зникли грошові кошти в сумі 27000 гривень. Заявник: [PERSON] , [INFO] (а.п.104). Згідно з листом ПрАТ «Водафон Україна» від 11.05.2023 №GD/23-04373 блокування абонентського номеру [NUMBER] було здійснено о 17:55:05 по заяві щодо втрати апарату, яка надійшла з абонентського номеру [NUMBER] 19.07.2021 року о 17:53:15, про що абоненту було відправлено СМС-повідомлення, після цього для заміни SIM карти зверталися із телефону [NUMBER] 19.07.2021 року о 18:14:22, при цьому ідентифікація була здійснена по IMEI телефону, про що абоненту було направлено СМС повідомлення, та 19.07.2021 року о 19:11:36 була виконана заміна SIM карти. Відповідно до роздруківки телефонних дзвінків від 11.05.2023 року N? GD-23-06336/KI геолокація телефонного номеру [NUMBER] 19.07.2021 до 17:54:24 - це село Івківці Прилуцького району Чернігівської області, а з 19:31:32 год. 19.07.2021 року - це вже місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, а з 11:19:20 год. 22.07.2023 року знову м. Прилуки, Чернігівської області. Відповідно до матеріалів CD диску з тимчасовим доступом до банківської карти [PERSON] на відео зняття готівкових коштів з банкомату в м. Кривий Ріг здійснює не [PERSON] , а інша не встановлена особа візуально молодого віку (а.п.176-185). З довідки Східної філії ТОВ «Секьюрайті» від 04.10.2022 вбачається, що згідно табеля обліку робочого часу за липень 2021 року [PERSON] в період з 8 год. 00 хв. 18.07.2021 до 8 год. 00 хв. 19.07.2021 був на зміні (а.п.110). Отже, відповідачем за первісним позовом та його адвокатом заперечується виникнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, в обґрунтування чого вказує на використовування його рахунка невідомими особами, якими 19.07.2021 було скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України. В ході судового розгляду встановлено, що про таку злочинну діяльність інших осіб щодо його банківського рахунку, відповідачем за первісним позовом заявлялось як до установи Банку, так і до правоохоронних органів, де на даний час здійснюється досудове розслідування. Отже, суд дійшов висновку, що позивач, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що саме користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а відтак і не довів вину [PERSON] як підставу цивільно-правової відповідальності, оскільки висновки банку не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Так, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що відповідач втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, про результати службового розслідування за вказаним фактом АТ КБ «ПриватБанк» не надано відповіді Між тим, судом встановлено факт звернення відповідача до банку з повідомленням про несанкціоноване ним вчинення та скасування спірної транзакції, а так само його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту його звернення з вимогою про скасування цієї транзакції. Разом з тим, розглядаючи даний спір суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним чином обґрунтувані під час судового розгляду справи. Так, враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні спору суд приймає до уваги і правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват Банк». При вирішенні спору суд прийняв до уваги і правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Отже, наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. На підставі наведеного суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що АТ КБ «Приват Банк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 19.07.2021 - 20.07.2021 щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 27000 грн. Доводи представника банку про те, що саме відповідач за первісним позовом своїми діями порушив Умови та правила надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання коштів з його карткового рахунку, оскільки він своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, що не мають доказового підтвердження. Європейський Суд з прав людини у п. 43 рішення від 14.02.2008 р. у справі "Кобець проти України", п. 53 рішення від 20.09.2012 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України" зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей. Позивачем не доведено "поза розумнім сумнівом" посилань, що зняття зазначеного розміру грошових коштів з кредитного рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , відбулось у зв`язку саме з його діями чи бездіяльністю, як про це зазначає представник первісного позивача, враховуючи і те, що такі посилання спростовується сукупністю вищенаведених доказів. Таким чином, позивачем за первісним позовом не доведено факту користування відповідачем за первісним позовом нині спірними грошовими коштами по його кредитному рахунку, якими заволоділи невстановлені особи без підтвердження факту сприяння їм у цьому [PERSON] , а отже, і підстави стягнення з відповідача вказаних коштів відсутні. Як вбачається з виписки за договором №б/н від 10.06.2013, відповідач до вказаного інциденту не мав заборгованості по вказаному кредитному рахунку, тобто до вчинення кримінального правопорушення, за яким нині проводиться досудове розслідування, а заборгованість виникла вже після цього. Обставини, які підлягають доказуванню позивачем повинні свідчити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності таких обставин, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів. Відповідач вказував на те, що безпосередньо після вчинення невстановленою особою шахрайських дій, він особисто звернувся до відділення АТ КБ «Приват Банк» за місцем свого проживання та повідомив про вчинення шахрайства у відношенні його платіжного засобу. Отже, суд погоджується із доводами відповідача про те, що він належним чином повідомив банк про обставини, що настали, а також звернувся із письмовою заявою до правоохоронних органів, а отже, ризик збитків від здійснення цих банківських операцій на думку суду несе банк. Статтею 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи викладене, в судовому засіданні не було доведено, що [PERSON] вчиняв будь-які дії, спрямовані на списання чи переказ коштів з його рахунка, а АТ КБ «Приват Банк», в свою чергу, не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ним дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за вказаними картковими рахунками. Суд виходить із того, що саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача. Банк належними та допустимими доказами не підтвердив, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на картковому рахунку позивача було здійснено без використання платіжної карти. А тому за обставин, встановлених у справі, списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося не за його розпорядженням, тому він не повинен нести матеріальний тягар за такі дії, оскільки, виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів та повідомив про цей факт банк. Дослідивши розрахунок, наданий банком, вбачається, що заборгованість, визначена банком в розмірі 31199,40 грн, розрахована з урахуванням сум, якими шахрайським шляхом заволоділа невстановлена досудовим розслідуванням особа. При цьому, доказів на підтвердження існування іншої заборгованості за власними зобов`язаннями відповідача, що не пов`язані з оспорюваною сумою, банком не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісних позовних вимог, у зв`язку з чим у цьому позові слід відмовити. Оскільки вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем, стягненню з відповідача не підлягають. Що стосується, зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку то, на думку суду, такий підлягає задоволенню з наведених вище підстав. Крім того, представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - адвокат Джура С.П. просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом витрати на правову допомогу в сумі 4950,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно зі ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.1,2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Зокрема, у відповідності до ч.1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, оскільки зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по справі необхідно стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] , а саме: судовий збір в розмірі 992,40 грн (а.п.84) та витрати на правничу допомогу в розмірі 5942,40 грн (а.п.96-99). На підставі викладеного,

Outcome: approved