Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом до [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області, про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом по [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бучацького районного суду від 03.03.2021 по справі №595/244/21. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , яка після розірвання шлюбу постійно проживає із матір`ю по місцю знаходження її власного будинку за адресою [ADDRESS] , проте зареєстрована за адресою позивача у його приватному будинку. Зазначає, що на підставі судового наказу позивач щомісяця виплачує аліменти на утримання дитини. Позивач має намір продати вищевказане житло, однак у даному будинку зареєстрована неповнолітня дочка, яка по факту не користується житлом вже чотири роки. Крім того, зазначає, що донька із матір`ю постійно їздять у Республіку Чехія і батько поки що не чинить перешкод щодо даних поїздок без належного його дозволу з огляду на ситуацію в державі. Щодо мирного врегулювання спору, зазначає, що відповідач займає принципову позицію та відмовляється зняти дочку із реєстрації та зареєструвати за реальним місцем знаходження у власному будинку по місцю її проживання. У зв`язку із наведеним позивач, як власник, не може в повній мірі здійснювати своє право власності, а також розпоряджатися належним йому майном. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 06 серпня 2025 року надіслано сторонам. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задоволити з підстав наведених у ньому. Відповідач та її представник будучи присутніми у судовому засіданні щодо позову не заперечували. Представник третьої особи Служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату та час судового засідання у встановленому законом порядку. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі із 13 травня 2014 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 03.03.2021 №595/244/21. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області. [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування, серія та номер: 1090 від 18.08.2016 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 66303882. Згідно із довідкою Трибухівської сільської ради №61 від 16.07.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із довідки №161 від 01.07.2021, виданої Трибухівською сільською радою, [PERSON] , у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , але не проживають з 10.02.2021. Крім того, як вбачається із долученої представником позивача інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна номер 438103155, [PERSON] має у праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. В силу ст.160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Як встановлено судом, [PERSON] зареєстрована у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] , однак фактично там не проживає, а проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] , у будинку за адресою [ADDRESS] не проживає. Залишення неповнолітньої дитини зареєстрованою в спірному будинку суперечитиме ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. При цьому, мати дитини [PERSON] , з якою проживає дитина, має зареєстроване місце проживання, тобто має право користування іншим житловим приміщенням. На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що неповнолітня [PERSON] з 10.02.2021 року не проживає у будинку, власником якого є позивач, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання неповнолітньої дитини [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved