Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

09.09.2025 року [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що 09.11.2005 із відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 43. Неповнолітніх дітей з відповідачем немає. Зазначає, що у неї з відповідачем різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Майнові спори відсутні. Вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку із чим просить шлюб розірвати в судовому порядку, оскільки відповідач відмовляється з`являтися до органів РАГС для розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Позивач просила строк на примирення не надавати та розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 10 вересня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.09.2025 року копія ухвали про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету позивача. За зареєстрованою адресою місця проживання відповідача, засобами поштового зв`язку Акціонерного товариства «Укрпошта», направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, яка відповідно до зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення № 0610279282780, отримана відповідачем 24 вересня 2025 року. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавала, відповідач не використав право подання відзиву на позовну заяву, належним чином повідомлений про даний позов. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданий виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 43. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Звертаючись до суду з позовом позивач зазначила, що у неї з відповідачем різні погляди на життя , відсутнє взаєморозуміння, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Майнові спори відсутні. Позивач зазначила, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку із чим просить шлюб розірвати, строк на примирення не надавати. Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечує, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим.

Outcome: approved