Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

20\~жовтня 2025\~року Хотинський\~районний суд\~Чернівецької області\~ухвалив заочне\~рішення по\~цивільній справі\~№724/3037/25\~за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Даним рішенням позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.07.2025 року в розмірі 48\~000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 807,43 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 24.10.2025 року представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у суді (основної та додаткової винагороди (гонорару успіху)) в розмірі 15\~000 грн (а.с.49). Заява мотивована тим, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, які надані адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги №49 від 18.08.2025 року в загальному розмірі 15 000,00 грн, які складаються із вартості наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000,00 грн та гонорару успіху у розмірі 5 000,00 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання призначене на 13.11.2025 року о 10:10 год не з`явилися, представником позивача до суду подано заяву про проведення судового засідання без їх участі, заяву про стягнення витрат на правничу допомогу підтримує та просить задовольнити (а.с.56). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку(а.с.58). Відповідно до\~ч.\~4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття осіб у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вивчивши матеріали справи та докази, які були надані представником позивача на підтвердження понесених позивачем судових витрат, прийшов до наступного висновку. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку\~статті 270 ЦПК України. Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23). Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя\~статті 270 ЦПК України). Відповідно до положень частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15). Заявник не пропустив процесуальний строк, встановлений частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу, суд враховує наступне. Згідно з положеннями\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. У частині другій\~статті 137 ЦПК України\~визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в\~\~тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У частинах четвертій-шостій\~статті 137 ЦПК України\~визначено,\~що розмір\~витрат на\~оплату послуг\~адвоката має\~бути співмірним\~із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи.\~У разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Відповідно до положень\~статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI\~формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами першою та другою\~статті 30 Закону № 5076-VI\~встановлено,\~що порядок\~обчислення гонорару\~(фіксований\~розмір,\~погодинна оплата),\~підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У частині третій статті 12 та частині першій\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На\~підтвердження понесених\~судових витрат\~на правничу допомогу в суді, представник позивача надав: Договір про надання правової допомоги №49 від 18 серпня 2025, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Лекс Вектор»; акт про надання послуг №1 від 23.10.2025 року; рахунок №1 від 22.10.2025 року (а.с.51-54). Предметом договору про надання правової допомоги №49 від 18.08.2025 року є надання Адвокатським об`єднанням усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів (п.1.1 договору). Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що за послуги, що надаються Адвокатським об`єднанням, у відповідності до умов цього договору, клієнт сплачує гонорар в розмірі 10\~000 грн. Сторони домовились, що «гонорар успіху» у випадку виграшу справи сплачується в розмірі 5\~000 грн. (а.с.52). Відповідно до пункту 4.3 договору за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. Гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розміру, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого виконавцем, є визначеним та детальному розпису не підлягає. Згідно з\~актом про\~надання послуг\~№1\~від 23\~жовтня 2025\~року та\~рахунку №1\~від 22.10.2025\~року,\~сторони підтвердили,\~що адвокатське\~бюро надало послуги у цивільній справі №724/3037/25 про стягнення заборгованості за договором позики, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу\~\~загальною вартістю 15 000,00 грн (а.с.54). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. [PERSON] заяву про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не подавав. Витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, які надані адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги від 18 серпня 2025 року, складаються із вартості наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000,00 грн та гонорару успіху у розмірі 5 000,00 грн. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19). Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/59959/18-ц). Враховуючи, що позивач підтвердив належними і допустимими доказами факт понесення ним витрат на правничу допомогу у суді у розмірі\~10\~000 грн, а зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема\~у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правничу допомогу, понесених у суді у розмірі 10 000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони. Разом з тим, указаний розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним позовним вимогам. Отже стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (83,33 %) у розмірі 8333,00 грн (10 000 грн х 83,33 %).

Outcome: partial