Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник позивача адвокат Андрущенко М.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги №06-05/2025 від 06.05.2025, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ІННОВА-НОВА» заборгованість за кредитним договором №7635600325 від 31.03.2025 в розмірі 30\~100 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 31.03.2025 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання грошових коштів у кредит №7635600325, на підставі якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 8 000 грн. Всупереч умов договору відповідач не здійснював погашення заборгованості внаслідок чого за ним обчислюється заборгованість в розмірі 30\~100 грн., з яких: 6\~000 грн. тіло кредиту; 8\~100 грн. проценти за користування кредитом; 16\~000 грн. - пеня. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду. Від відповідача на адресу суду не надходило заперечень проти позову. 01.10.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.10.2025 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надати суду інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування 31.03.2025 на таку картку коштів в сумі 8\~000 грн. від ТОВ «Іннова Фінанс». На виконання відповідної ухвали суду 24.10.2025 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла запитувана судом інформація. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачем в позовній заяві заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 31.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Іннова Фінанс», яке змінило найменування на ТОВ «ІННОВА-НОВА», надає фінансові послуги, зокрема із здійснення різних видів кредитування, з використанням власної інформаційно-телекомунікаційної системи, яка являє собою облікову та реєструючи системи товариства, в рамках яких реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, що включає сукупність веб-сторінок доступних в мережі Інтернет з доменним ім`я https://finsfera.ua, а також мобільні додатки товариства для різних операційних систем, через які позичальнику з використанням його особистого кабінету надається доступ до розділу, який створений для зберігання договірної документації, підтвердження особи позичальника та його взаємодії з товариством. Згідно договору надання грошових коштів у позику №7635600325 від 31.03.2025 (далі Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Іннова Фінанс» (кредитор) та [PERSON] (позичальник), кредитор зобов`язувався надати позичальнику кредит на суму 8\~000 грн. строком на 360 днів, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів /а.с. 8-21/. У пункті 2.6.1 Договору кредиту сторони визначили, що стандартна процентна ставка складає 1% за кожен день користування кредитом. Додатково сторони погодили можливість застосування зниженої процентної ставки в розмірі 0,01% в день, якщо позичальник 15.04.2025 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів (п. 2.6.2 Договору). Відповідно до п. 2.5 Договору кредиту строк кредиту (строк дії договору) складає 360 днів, а періодичність зі сплати процентів кожні 15 днів. Відповідно до п. 5.4.1 Договору кредиту позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Згідно з п. 7.4 Договору кредиту за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, кредитор має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше 15% від суми простроченого платежу. Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту /а.с. 23-25/. Договір кредиту підписаний від імені позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відбулось о 14год 13хв 31.03.2025 /а.с. 19, 36/. На виконання умов Договору кредиту ТОВ «Іннова Фінанс» 31.03.2025 о 14год 14хв здійснило надання кредитних коштів в сумі 8\~000 грн. шляхом грошового переказу через ТОВ ФК «Контрактовий дім» на банківську картку № [NUMBER] , що відкрита на ім`я відповідача в АТ «Універсал Банк», і відповідні кошти надійшли на картку відповідача, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 18.09.2025 за вих. №7/15677 /а.с. 35/ та листом АТ «Універсал Банк» від 24.10.2025 за вих. №БТ/Е-16272. На виконання своїх кредитних зобов`язань відповідачем здійснено лише два платежі на користь позивача: 15.04.2025 812 грн.; 30.04.2025 2\~280 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості позичальника за Договором кредиту станом на 12.09.2025 складає 30\~100 грн. і складається з наступних сум: тіло кредиту 6\~000 грн., проценти за користування кредитом 8\~100 грн.; пеня 16\~000 грн. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування». При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладаючи Договір кредиту в електронній формі сторони погодили умови та порядок повернення відповідачем кредиту шляхом здійснення платежів з оплати процентів кожні 15 днів. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору не виконував належним чином свого зобов`язання із здійснення платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому допустив порушення виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за фактичний час користування кредитом, що узгоджується з положеннями 5.1.11, 6.4 Договору кредиту та ч. 2 ст. 1050 ЦК. Наданий позивачем розрахунок суми процентів по Договору кредиту відповідає умовам, погодженим сторонами та викладеним у п. 2.6, 4.2, 4.3 договору. Станом на 12.09.2025 розмір заборгованості зафіксований: за тілом кредиту 6\~000 грн., за процентами за користування кредитом 8\~100 грн. Отже вимоги позивача в межах цієї суми є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. Також в позові позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 16\~000 грн., що нарахована у зв`язку з простроченням відповідачем здійснення платежів по кредиту за період часу з 16.05.2025 по 07.07.2025. Разом з тим, загальновідомою є та обставина, що з 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який введений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було доповнено розділ «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК пунктом 18 наступного змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Прийняття такої законодавчої зміни обумовлено складністю фінансово-економічної ситуації в Україні, що зумовлена військовою агресією. Відповідне регулювання цивільних правовідносин має тимчасовий характер і узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже введене законодавче обмеження прав кредитора на отримання штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання боржника під час дії режиму воєнного стану направлене на забезпечення реалізації засад справедливості, добросовісності і розумності у цивільних правовідносинах. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що порушення відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем почалося з 15.05.2025, тобто після введення режиму воєнного стану на території України. За таких обставин покладання на відповідача обов`язку зі сплати позивачу пені, як різновиду неустойки за прострочення виконання ним грошового зобов`язання за Договором кредиту, суперечить діючому тимчасовому правовому регулюванню цивільних правовідносин та засадам справедливості і розумності, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 16\~000 грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 12.09.2025 має заборгованість перед кредитором за тілом кредиту в розмірі 6\~000 грн. та процентами за користування кредитом в розмірі 8\~100 грн. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в межах такої суми заборгованості є цілком обґрунтованими та правомірними, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу. Натомість позивач, покликаючись на положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у позовній заяві зазначив про подання доказів розміру витрат на правову допомогу після ухвалення рішення суду, а відтак розгляд цього питання можливий за умови подання позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат разом з доказами розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення цього рішення. За таких обставин суд вирішує питання лише щодо розподілу витрат позивача, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 14\~100 грн., що складає 46,84% від ціни позову (14\~100 грн. / 30\~100 грн. * 100%), а відтак на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 1 134,65 грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору (2422,40грн. / 100% * 46,84%). На підставі викладеного,

Outcome: partial