Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №89627 від 17.11.2021 у сумі 24\~393,25 грн.\~\~ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.11.2021 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 89627, за яким сторони погодили, що Товариство зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Розмір кредиту складає 16\~471,00 гривень. Строк кредиту - 252 дні. Договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Станом на день подачі позову строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 28.01.2025 було укладено договір №28012025 відповідно, до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №89627. Загальний розмір заборгованості за Договором №89627 від 17.11.2021р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 24\~393,25 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 15 654,82 грн., - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 8\~238,43 грн., - заборгованість за комісією 500,00 грн. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду від 10.01.2025 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить здійснити розподіл судових витрат. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Судом установлено, що 17.11.2021 року [PERSON] уклав договір про споживчий кредит з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» №89627, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 72\~027,00 гривень. Кредитодавець надає перший транш в сумі 16\~471,00 гривень не пізніше наступного дня укладення Договору на рахунок позичальника № [NUMBER] . Строк кредитування за першим траншем становить 252 днів. Проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 240 % річних. Пунктом 2.4 Договору передбачено знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу, який складає 1 гривню та стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу 100 гривень. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за першим траншем 1 раз в місяць в конкретні дати, вказані в графіку платежів. Відповідач своїм підписом підтвердив, що до укладення Договору отримав та ознайомився з індивідуальною частиною Договору, графіком платежів за першим траншем, паспортом споживчого кредиту, а публічну частину Договору отримав в електронному повідомленні на номер мобільного телефону [NUMBER] , який він указував у заяві на видачу кредиту та Договорі, про що свідчить пункт ІV Договору. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується карткою обліку виконання договору № 89627. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. З розрахунку ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» видно, що заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит № 89627 від 17.11.2021 року становить 24\~393,25 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 15\~654,82 гривень, заборгованість за відсотками 8\~238,43 гривень, заборгованість за комісією 500 гривень. 28 січня 2025 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу № 28012025. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передає ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» приймає належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» грошові вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» і боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим договором, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заміняє ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» у кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказаних у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. До ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» переходять права ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» як первісного кредитора за кредитними договорами (договорами про надання споживчого кредиту) в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з Реєстром боржників з Додатку №1 до договору факторингу № 28012025 від 28 січня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 89627 від 17.11.2021 року становить 24\~393,25 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 15\~654,82 гривень, заборгованість за відсотками 8\~238,43 гривень, заборгованість за комісією 500 гривень. Зобов`язання по оплаті договору факторингу фактором повністю виконані. Розрахунок проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов Договору. Враховуючи вище\~наведене,\~позивач набув\~у встановленому\~законом порядку\~право вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №\~89627\~від 17.11.2021\~року,\~укладеним між\~ТОВ «ФК\~«КРЕДІПЛЮС» та\~відповідачем.\~ Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом установлено, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку не повернуті, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і стягненню підлягає заборгованість за основною сумою боргу складає 15\~654,82 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Із картки обліку виконання договору № 89627 вбачається, що розмір нарахованих процентів становить 8\~238,43 гривень. Відповідно до реєстру боржників значиться заборгованість за процентами по вказаному кредитному договору 8\~238,43 гривень. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають проценти за користування кредитом в сумі 8\~238,43 гривень. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає комісія, визначена п. 2.5. договору (індивідуальної частини), в сумі 500,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги; актом про отримання правової допомоги (з детальним описом робіт); рахунком та платіжною інструкцією. Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 7\~000,00 грн., що є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим її розміром. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved