Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк або АТ КБ «ПриватБанк») з позовом про захист прав споживача, розірвання кредитних договорів та повернення коштів, в якому просила: розірвати кредитні угоди № 25010300062861 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ), № 25010300062862 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ), оформлені в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» на її ім`я; зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити всі нарахування по кредитній заборгованості за угодами № 25010300062861 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ), № 25010300062862 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ), № SAMDNWFC 00056741411 від 17.12.2019р. (рахунок [NUMBER] ), скасувати по них кредитну заборгованість, відсотки, пені та інші штрафні санкції за користування використаними кредитними коштами, що утворилися внаслідок проведення фінансових операцій (транзакцій) 03 січня 2025 року; зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» відновити їй залишок коштів на рахунку [NUMBER] , відкритий на підставі угоди № SAMDNWFC00056741411 від 17.12.2019р. (катка Універсальна № [NUMBER] ), до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій (транзакцій) 03 січня 2025 року, в розмірі кредитного ліміту 38 000 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом Банку, з яким 25.01.2016р. укладено угоду № SAMDNWFC00023333456 про відкриття рахунку [NUMBER] і отримано картку «Для виплат» № [NUMBER] , а 17.12.2019р. укладено угоду № SAMDNWFC00056741411 про відкриття рахунку [NUMBER] і отримано картку кредитну «Універсальна» № [NUMBER] із кредитним лімітом станом на початок дня 03.01.2025р. 38 000 грн. Зазначає, що вказаною кредитною карткою вона користувалась не часто, на картці завжди був позитивний баланс. Однак ввечері 03.01.2025р. о 17-34 год. позивачці поступив вхідний дзвінок на її номер + 380994180045 з телефону за номером [NUMBER] , що належить АТ КБ «ПриватБанк», за яким робот повідомив, що її мобільний додаток «Приват24» заблоковано і для його авторизації необхідно натиснути цифру «1». Після виконання вказівки позивачка зайшла в свій додаток «Приват24», жодних змін стану рахунків не було, проте через кілька секунд застосунок заблокувався, телефон вимкнувся і розпочалось його перезавантаження, яке зайняло орієнтовно 20 хв. Як виявилось в подальшому телефон повернувся до «заводських» налаштувань, на ньому не було збережених номерів, програм та іншої інформації позивачки. Під час перезавантаження телефону на кредитній картці за № [NUMBER] (картка «Універсальна») невідомою особою було збільшено кредитний ліміт до 75 000 грн. і перераховано кошти в сумі 73 826 грн. на невідомий рахунок MONODirect, KYIV. Окрім того, в цей час вказаною особою на ім`я позивачки оформлено дві кредитні угоди за № 25010300062861 та № 25010300062862 на суму по 15 000 грн., з яких 28 000 грн. перераховано на її кредитну картку Універсальну, а в подальшому перераховано на невідомий рахунок. Загальний розмір списання коштів без відома позивачки становить 101 826 грн. Одразу після виявлення несанкціонованого доступу до банківських карток та списання з них коштів [PERSON] зателефонувала в Банк і їх заблокувала, а також повідомила Банк за телефоном 3700 про вказану ситуацію. Оператор Банку в телефонній розмові підтвердив факт несанкціонованого доступу сторонніх осіб до рахунків позивачки і списання з них коштів, при цьому зауважив, що доступ відбувся не з мобільного телефону, а з комп`ютера. В подальшому о 20-16 год. за номером телефону 102 позивачка повідомила поліцію про шахрайській дії, на підставі чого 04.01.2025р. Чернівецьким РУП ГУНП в Чернівецькій області порушено кримінальне провадження № 12025262020000043 за ч. 4 ст. 190 КК України. 16.01.2025р. позивачка звернулась із листом до Банку, в якому просила провести службове розслідування, надати інформацію яким чином відбулось збільшення ліміту кредиту та списання коштів без її на це згоди, а також просила зупинити нарахування відсотків до вирішення вказаної ситуації. В позові позивачка зауважує, що не давала третім особам будь-яких розпоряджень на списання коштів чи отримання кредитів, відкриття нових карток/рахунків, не передавала нікому паролі, пін-коди, не втрачала банківської картки, а під час зняття коштів з рахунку їй від Банку не надходили будь-які повідомлення про підтвердження нею трансакцій. Вважає, що Банком допущено несанкціоноване втручання третіми особами в дані її карткового рахунку, що призвело до незаконного збільшення невідомими особами кредитного ліміту, укладення двох кредитних угод та списання коштів чим завдано їй матеріальних збитків. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 03.02.2025 р. було відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.02.2025 р. за клопотанням представника відповідача Байцей Т. судом було здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до загального. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від задоволено клопотання представника відповідача та 28.03.2025 р. судом витребувано докази. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 28.03.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Позивачка в судовому засіданні була допитана як свідок та надала свідчення, які за змістом відповідають відомостям, викладеним в позові. Додатково зазначила, що мала намір продати кросівки через інтернет-магазин «OLX», оголошення в якому виставила 03.01.2025р. Після публікації оголошення 17-02 год. здійснила з карти Для виплат оплату в сумі 29 грн. за його рекламу (розміщення в вищому рейтингу продажів). Через 20 хв. на її телефон у за стосунок «Телеграм» надійшло повідомлення про те, що кросівки продано, з посиланням на сайт магазину, на яке необхідно ввійти і підтвердити продаж і вибрати карту для зарахування коштів. Позивачка перейшла за посиланням, підтвердила продаж і зарахування коштів на карту (поставила відповідні галочки), після чого її було переведено в додаток «Приват24» для вибору картки, на яку необхідно зарахувати кошти. Однак кошти на карту так і не поступили і позивачка вийшла з додатку. Через декілька хвилин їй поступив дзвінок з номера [NUMBER] , що належить, як вона вважала, АТ КБ «ПриватБанк», за яким голос її повідомив, що за стосунок «Приват24» заблоковано. Для входу в нього необхідно зайти через авторизацію, що й було зроблено. Після виконання входу в додаток телефон позивачки вимкнувся. Вона намагалась його ввімкнути, однак він завантажувався близько 20 хв., після чого, як виявилось, останній набув «заводських» налаштувань: не збереглось жодних номерів, видалені програми, додаток «Приват24» тощо. Ввійшовши в додаток «Приват24» з іншого телефону позивачка побачила, що в неї на картці Універсальній збільшено кредитний ліміт до 75 000 грн., та оформлено ще дві кредитні угоди по 15 000 грн. Всі ці кошти переведені на невідомий її рахунок. Представник позивача адвокат Загарія О.Д. надав пояснення, які наведені в позовній заяві. Представник відповідача Бацей Т.М. подала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що за вказаним фактом було проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що списання коштів з картки позивачки відбулося стороннім інтернет ресурсом термінал MONO011J, рітейлер MONO_Bank_11, власник MONODirect. Вхід в додаток «Приват24» позивачки було здійснено із введенням правильного логіна та пароля, із її слів в телефонній розмові із оператором Банку нею самою, оскільки вона самостійно перейшла за посиланням, що їй надали невідомі, де здійснила вхід в «Приват24», після чого відбулись платіжні операції, які вона не визнає. Представник відповідача позов не визнає, і вважає, що саме дії позивачки призвели до втрати інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Зокрема, позивачка через власну недбалість та необережність надала доступ шахраям до свого платіжного інструменту, а обсяг розкритої нею інформації виявився цілком достатнім для встановлення контролю третіми особами над її додатком «Приват24» для можливості проведення спірних трансакцій. Представник Банку вважає вимоги необґрунтованими і просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом вставнолено, що між Банком та [PERSON] 25.01.2016р. укладено угоду № SAMDNWFC00023333456 про відкриття рахунку [NUMBER] і отримано картку «Для виплат» № [NUMBER] , а 17.12.2019р. укладено угоду № SAMDNWFC00056741411 про відкриття рахунку [NUMBER] і отримано картку кредитну «Універсальна» № [NUMBER] із кредитним лімітом 38 000 грн. станом на 03.01.2025р. Вказаними двома картками позивачка користувача на час виникнення спірних правовідносин. Так, 03.01.2025р. позивачка розмістила в інтернет-магазині оголошення про продаж кросівок та здійснила оплату реклами з картки «Для виплат» в сумі 29 грн. Через незначний час на її телефон надійшло повідомлення про те, що кросівки продано, в якому було наявне посиланням на сайт магазину для підтвердження продажу і обрання карти для зарахування коштів. Позивачка перейшла за посиланням, підтвердила продаж і зарахування коштів на карту «Для виплат», після чого її було переведено в додаток «Приват24» для вибору картки, на яку необхідно зарахувати кошти. Однак кошти на карту так і не поступили і позивачка вийшла з додатку. В 17-34 год. їй поступив дзвінок з номера [NUMBER] , що співпадає з номером АТ КБ «ПриватБанк», за яким її повідомлено, що застосунок «Приват24» заблоковано. Для входу в нього необхідно зайти через авторизацію. Після виконання входу в додаток телефон позивачки вимкнувся і почав перезавантажуватись. Через деякий час, ввійшовши в додаток «Приват24» з іншого телефону, позивачка побачила, що в неї на картці Універсальній збільшено кредитний ліміт до 75 000 грн., з яких 73 826 грн. перераховано на невідомий позивачці рахунок MONODirect, [PERSON] . Окрім того, невідомою особою оформлено дві кредитні угоди за № 25010300062861 та № 25010300062862 на суму по 15 000 грн., з яких 28 000 грн. також перераховано на невідомий рахунок. Таким чином загальний розмір списання коштів без відома і волі на те позивачки становить 101 826 грн. Після виявлення несанкціонованого доступу до банківських карток та списання з них коштів [PERSON] зателефонувала в Банк і їх заблокувала, а також повідомила Банк за телефоном 3700 про вказану ситуацію. Оператор Банку в телефонній розмові підтвердив факт несанкціонованого доступу сторонніх осіб до рахунків позивачки і списання з них коштів, при цьому зауважив, що доступ відбувся не з мобільного телефону, а з комп`ютера. Вказані обставини підтверджуються і доданим до відзиву аудіо записом телефонної розмови позивачки з працівником Банку. В день проведення спірних трансакцій о 20-16 год. за номером телефону 102 позивачка повідомила поліцію про шахрайській дії, на підставі чого 04.01.2025р. Чернівецьким РУП ГУНП в Чернівецькій області порушено кримінальне провадження № 12025262020000043 за ч. 4 ст. 190 КК України. 16.01.2025р. позивачка звернулась із листом до Банку, в якому просила провести службове розслідування, надати інформацію яким чином відбулось збільшення ліміту кредиту та списання коштів без її на це згоди, а також просила зупинити нарахування відсотків до вирішення вказаної ситуації. Як вбачається із виписок від 06.01.2025р. між Банком та позивачкою укладено угоду № 25010300062861 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ) та № 25010300062862 від 03.01.2025р. (рахунок [NUMBER] ). Згідно цих договорів позивачці видано строковий кредит готівкою на суму по 15 000 грн., строком на 36 місяців, процентна ставка 31% річних, загальні витрати за кредитом складають 8 324,74 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 23 324,74 грн. Вказані кошти було зараховано на картку позивачки «Для виплат» № [NUMBER] , а в подальшому перераховано на невідомий рахунок MONODirect, KYIV. Невідомою особою збільшено кредитний ліміт на картці «Універсальна» № [NUMBER] (угода № SAMDNWFC 00056741411 від 17.12.2019р. (рахунок [NUMBER] )), з 38 000 грн. до 75 000 грн., з яких 73 826 грн. декількома трансакціями перераховано на той же невідомий рахунок MONODirect, KYIV. Вказані трансакції відбувались 03.01.2025р. з 17-36 год. по 18-11 год. Згідно копії витягу з ЄРДР за № 12025262020000043 від 04.01.2025р. вбачається, що 03.01.2025р. в період часу з 17-20 год. по 17-50 год. невстановлена особа під приводом купівлі кросівок, шляхом проведення операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, отримала доступ до мобільного за стосунку «Приват24», що належить [PERSON] , звідки з кредитної картки перерахувала кошти, чим спричинила останній матеріальні збитки. Представник Банку підтвердила в суді ту обставину, що вказані трансакції здійснено не позивачкою, а шахраями, однак, вважає, що саме її дії призвели до можливості здійснення таких трансакцій, а тому Банк не повинен нести відповідальність за ситуацію, яка склалась, з чим суд не погоджується. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України). Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до пункту 1.1.2.1.10 Умов та правил надання банківських послуг, чинних станом на 03.01.2025р., які розміщені у відкритому доступі на офіційному сайті Банку за посиланням https://privatbank.ua/terms (далі Умови та правила) для уникнення неправомірних операцій з рахунками Клієнт зобов`язаний не залишати без нагляду телефон/пристрій, який використовується для підключення Фінансового номеру телефону Клієнта та/або доступу до програмних комплексів Банку. В разі втрати Клієнтом Фінансового номеру телефону, підозрі доступу третіх осіб до Фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій третіх осіб із Фінансовим номером телефону Клієнт зобов`язаний негайно повідомити про це Банк в будь-якому з доступних каналів: 3700, чат-онлайн, відділення Банку. На підставі звернення Клієнта про зазначений факт Банк знімає з номера телефону Клієнта ознаку "Фінансовий" та блокує ааунт Клієнта в Системі "Приват24" з метою уникнення можливих шахрайських операцій з рахунками Клієнта. Згідно пункту 3.6.1.2.2.21. Умов та правил Клієнт зобов`язаний терміново повідомляти Банк і правоохоронні органи про всі факти, щодо яких виникає підозра у протиправній діяльності із використанням Платіжних Засобів. Згідно пункту 1.1.10.10.1. Умов та правил Клієнт несе повну відповідальність за всі платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу та/або за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, якщо його дії чи бездіяльність призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням Платіжного інструменту. Відповідно до пункту 2.1.4.10.4. суми коштів по операціях, які оскаржуються Клієнтом, повертаються на поточний рахунок Клієнта після повного врегулювання питання з протилежною стороною - банком, який представив операцію до оплати, відповідно до Правил Міжнародних платіжних систем. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Згідно із ст. 7, п.п. 38.1, 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійснення розрахункових операцій за допомогою платіжних інструментів та створення системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Із положень п. 39.2 ст. 39 цього Закону вбачається, що при проведенні переказу його суб`єкти мають здійснювати в межах своїх повноважень захист відповідної інформації від несанкціонованого доступу до інформації; несанкціонованих змін інформації; несанкціонованих операцій з компонентами платіжних систем. Пунктом 39.4. ст. 39 Закону встановлено, що працівники суб`єктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Згідно ст. 67 Закону України «Про платіжні послуги» надавачі платіжних послуг зобов`язані запровадити систему захисту інформації, що має забезпечувати безперервний захист інформації про виконання платіжних операцій та індивідуальної облікової інформації на всіх етапах її формування, обробки, передавання та зберігання. Система захисту інформації має забезпечувати цілісність, конфіденційність, доступність та простежуваність інформації, що формується, обробляється, передається та зберігається під час виконання платіжних операцій, відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України. Надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги щодо захисту інформації. У разі виявлення порушень законодавства щодо захисту інформації, що містять ознаки вчинення злочину, надавачі платіжних послуг зобов`язані повідомити про це відповідні правоохоронні органи. Працівники надавачів платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги законодавства щодо захисту інформації під час виконання платіжних операцій, зберігати таємницю небанківського надавача платіжних послуг (або іншу інформацію з обмеженим доступом) та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту такої інформації. Працівники надавачів платіжних послуг несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються під час виконання платіжних операцій, а також за розголошення персональних даних користувачів та інформації, що може бути віднесена до банківської таємниці чи таємниці надавача платіжних послуг, відповідно до законодавства України. Відповідно до частин 1-3 ст. 86 вказаного Закону надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону). Згідно з підпунктом 2.1.4.12.5 Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами у разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до підпунктів 1, 2, 5 пункту 138 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затверджених постановою правління Національного банку України від 29.07.2022р. № 164, емітент зобов`язаний: забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення); зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту. Відповідно до пунктів 143, 146, 147 вказаного Положення надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд в своєму правовому висновку у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц вказав, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про вину позивача та відсутність підстав для задоволення заявлених нею вимог. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Саме банк має довести, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. [PERSON] звертаючись до суду з позовом стверджувала, що у спірний період 03 січня 2023 року зазначені вище перекази були ініційовані не нею та заперечує розголошення інформації, яка б сприяла проведенню оспорюваних нею транзакцій. В свою чергу представник банку [PERSON] визнала ту обставину, що ініціація спірних трансакцій, збільшення кредитного ліміту та списання коштів з рахунку [PERSON] відбулось не з її волі, а це було зроблено сторонніми невідомими особами, що містить ознаки шахрайства. Досліджені судом наявні докази у справі свідчать, що позивачка не втрачала свій фінансовий телефон, вона не вчиняла жодних дій чи бездіяльності, якими б сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не давала жодних розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку шляхом подання платіжних доручень до АТ КБ «ПриватБанк» письмово, чи в електронному вигляді з використанням електронної системи «Приват24», чи за допомогою свого фінансового телефону, а тому відповідальність в даному випадку повинен нести саме Банк, у зв`язку із не вжиттям своєчасних дій, щодо блокування нетипових банківських операцій. З матеріалів кримінального провадження № 12025262020000042 від 04.01.2025р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема, листа Відділу протидії кіберзлочинам в Чернівецькій області Департаменту кіберполіції Національної поліції України від 11.06.2025р., слідує, що в ході аналізу ІР-адреси, яка використовувалась при вході в онлайн-банкінг встановлено, що 03.01.2025р. 17:27:21.982 відбувся вхід в онлайн-банкінг з використанням ІР-адреси: [NUMBER] , яка належить мобільному оператору ПрАТ «Київстар». Пристрій з якого здійснили вхід персональний комп`ютер з операційною системою «Mac OS». З цього слідує, що позивачка входу в Приват24 та спірних трансакцій не здійснювала, оскільки не є абонентом оператора мобільного зв`язку «Київстар», а «Водафон». Також не входила в онлайн-банкінг з персонального комп`ютера, оскільки використовує для цього тільки мобільний телефон. Наведене також підтверджується і заявою представника ПриватБанку від 06.11.2025р., в якій зазначається, що вхід в Приват24 [PERSON] відбувся з нетипового для неї пристрою PERSONAL COMPUT, версія браузера CROME. Оцінюючи доводи сторін у справі, судом беруться до уваги висновки Верховного Суду викладені в постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 щодо нерівного стану сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно відповідачу. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам собою факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Позивачка здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже, як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачка, на виконання Умов та правил банківських послуг відразу як дізналась про списання сторонніми особами з її рахунків грошових коштів, повідомила про це АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронні органи. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку про наявність факту порушення прав позивача, оскільки вона не мала наміру та волевиявлення на здійснення у період 03 січня 2025 року будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, отримання кредитних коштів та їх використання, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважувала, після виявлення списання коштів з її рахунку звернулася із заявою до поліції та повідомила про це банк. Щодо вимоги про розірвання договорів, то відповідно до вимог статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи істотне порушення банком вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Умов та правил надання банківських послуг, зокрема наявності факту здійснення операцій за кредитним рахунком позивача, які нею не замовлялися та не оформлялися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, та нарахування плати за користування кредитними коштами, які нею не отримувались, а сама послуга не замовлялась, суд прийшов до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 651 ЦК України та розірвання кредитного договору, оскільки банком було допущено вказане порушення, яке за своєю суттю є істотним. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, з урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З точки зору ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Звертаючись до суду, позивач зазначає суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000, 00 гр. \~\~\~\~\~\~ На підтвердження факту надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги подано: договір про надання правової допомоги від 10.01.2025, ордер про надання правничої допомоги від 10.01.2025 року, попередній (орієнтовний розрахунок судових витрат на загальну суму 14000,00 грн., яка складається з: консультація клієнта з приводу подання позовної заяви - 4 000,00 грн. складання позовної заяви -14000,00 грн., квитанцію про сплату грошових коштів № 13/25 від 21.01.2025 про сплату [PERSON] на користь адвоката Загарії Л.Д. суми у розмірі 14000,00 грн. за надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Суд встановив, що позивач надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 14000,00 грн., при цьому суд вважає, що понесені позивачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням йому правничої допомоги у справі. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату правничої допомоги адвоката у сумі 14000, 00 грн. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача у розмірі 3633, 60 грн. за три позовні вимоги (1211 гривень 20 копійок. за кожну).

Outcome: approved