Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

ПАТ «Українська пожежно страхова компанія» звернулась до суду з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, мотивуючи позов тим, що 21.10.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 62 875 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп. Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 21.12.2020 року в м. Вінниця по вул. Пирогова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «BMW» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2021 року, Відповідача було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Приватне акціонерне товариств «Українська пожежно-страхова компанія» неодноразово зверталося до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку. 13.04.2023 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №71550077. 02.09.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71550077 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 21.10.2022 року в повному обсязі. Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищезазначеного, Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №127/15872/22 22.10.2022 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 01.09.2024 року. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 8 452 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 02 коп. (деталізований розрахунок додається). Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 22.10.2022 року по 01.09.2024 року складає 3 519 (три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 28 коп. Таким чином, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п.8 ч.2 ст.16). Просили суд, стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 3 519 (три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 28 коп. та інфляційні втрати у розмірі: 8 452 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 02 коп., судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу [PERSON] , однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 21.10.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 62 875 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп.(а.с.5-6). 21.12.2020 року в м. Вінниця по вул. Пирогова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Внаслідок ДТП автомобілю «BMW» завдано механічних пошкоджень із матеріальними збитками для Позивача. Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 09.03.2021 року, Відповідача було визнано винним у скоєні кримінального правопорушення. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. 13.04.2023 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №71550077 (а.с.8). 02.09.2024 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71550077 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 21.10.2022 року в повному обсязі (а.с.9). Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 8 452 (вісім тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 02 коп. (деталізований розрахунок додається). Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 22.10.2022 року по 01.09.2024 року складає 3 519 (три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 28 коп. (а.с.10). Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Слід зауважити, що Велика Палата ВС вказала, що застосування судом першої інстанції припису ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин є правильним, однак 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід стягнути на користь позивачки не з дати набрання чинності рішенням суду першої інстанції у справі про стягнення за рахунок Державного бюджету України вартості неповернутих простих іменних акцій ВАТ, а з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (ч. 4 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень») і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Постанова ВП ВС від 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14- 91цс22). Оскільки виконавче провадження № 71550077 було відкрито 13.04.2023 року, а закрито 02.09.2024 року, розрахунок заборгованості слід проводити в період з 14.07.2023 року 31.12.2023 року, та з 01.01.2024 року по 01.09.2024 року відповідно. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 3\~389,16 грн. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 14.07.2023 року 31.12.2023 року, та з 01.01.2024 року по 01.09.2024 року відповідно 2146,35 грн. Крім того, відповідно дост.141ЦПК України,необхідно стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія» судовий збір у розмірі 1 120,11 гривень пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial