Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 18 січня 2022 року відповідач уклала кредитний договір №476921782 з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у формі електронного документу з використанням електронного підпису, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримала грошові кошти у розмірі 13 200,00 грн. Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2018 року право вимоги первісного кредитора до відповідача прийняв ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно договору факторингу від 30 жовтня 2023 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», право вимоги за укладеним відповідачем договором перейшло до цієї установи. У подальшому, а саме 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклало договір факторингу з «ЮНІТ КАПІТАЛ», у зв`язку з чим позивач набув право вимоги до відповідача і з цих підстав звертається до суду для захисту своїх прав, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 321,20 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач надав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивач неправомірно набув право грошової вимоги до неї за кредитним договором, оскільки договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткова угода №19 до нього від 28 листопада 2019 року укладені ще до моменту підписання договору №476921782 від 18 січня 2022 року. Вважає, що зазначене унеможливлює правомірність переходу прав вимоги за кредитним договором від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача з огляду на те, грошова вимога, право якої відступається за договорами факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, є недійсною. Крім того, позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення кредитного договору видано кредит саме в заявленій сумі. Визначення цієї суми в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за договором. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, зазначених у позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Зазначає, що позивачем не надано витягу з реєстру божників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року та доказів сплати визначеної ціни продажу за договором оплати за відступлення права вимоги за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, згідно з яким належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Також, у матеріалах справи відсутні дані про направлення на адресу відповідача повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором. Крім того,\~вважає розмір\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу завищеним,\~неспівмірним зі\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповідь на відзив. Позивач вважає\~заперечення відповідача\~проти позову\~необґрунтованими.\~Зазначає,\~що відповідно\~до пункту\~8.2\~договору факторингу\~№28/1118-01\~від 28\~листопада 2018\~року,\~укладеного між\~ТОВ МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА та\~ТОВ Таліон\~Плюс,\~строк дії\~цього договору\~закінчується 28\~листопада 2019\~року.\~Відповідно до\~п.8.6\~договору факторингу\~додатки та\~додаткові угоди\~до нього\~набувають чинності\~з моменту\~їх підписання\~обома сторонами\~та становлять\~його невід`ємну\~частину.\~Між ТОВ\~МАНІВЕО ШВИДКА\~ФІНАНСОВА ДОПОМОГА\~та ТОВ\~Таліон Плюс\~укладено додаткові\~угоди №19\~від 28\~листопада 2019\~року,\~№ 26\~від 31\~грудня 2020\~року,\~№27\~від 31\~грудня 2021\~року,\~№31\~від 31\~грудня 2022\~року,\~№32\~від 31\~грудня 2023\~року,\~якими продовжено\~строк дії\~договору до\~31\~грудня 2024\~року.\~Таким чином,\~з урахуванням\~визначених строків\~дії цього\~договору та\~додаткових угод\~до нього,\~його виконання\~здійснювалось не\~одномоментно,\~а протягом\~всього часу\~його дії\~ з\~28\~листопада 2018\~року по\~31\~грудня 2024\~року. Предметом договору\~факторингу №28/1118-01\~є відступлення\~прав вимоги\~до боржників,\~зазначених у\~відповідних реєстрах\~прав вимоги. Відповідно до\~п.\~1.3.\~Договору факторингу\~№ 28/1118-01\~під правом\~вимоги розуміється\~всі права\~клієнта за\~кредитними договорами,\~в тому\~числі права\~грошових вимог\~до боржників\~по сплаті\~суми боргу\~за кредитними\~договорами,\~строк платежу\~за якими\~настав,\~а також\~права вимоги,\~які виникнуть\~в майбутньому. Пунктом 1.2.\~договору визначено,\~що перелік\~кредитних договорів\~наводиться у\~відповідних додатках\~до договору,\~а саме\~реєстрах прав\~вимоги. Реєстр не\~є разовим\~документом,\~оскільки договір\~факторингу передбачає\~(не\~забороняє)\~можливість їх\~укладення множинну\~кількість разів.\~Згідно з\~п.\~4.1.\~договору факторингу\~право вимоги\~переходить від\~клієнта до\~фактора в\~день підписання\~сторонами Реєстру\~прав вимог. Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Оскільки право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу, право вимоги до відповідача перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог 05 травня 2022 року. Тому у подальшому позивач правомірно набув право вимоги до відповідача. Також посилається\~на висновки\~Верховного Суду\~України,\~що викладені\~у постанові\~№ 6-979цс15\~від 23\~вересня 2015\~року,\~відповідно до\~яких боржник,\~який не\~отримав повідомлення\~про передачу\~права вимоги\~іншій особі,\~не позбавляється\~обов`язку\~погашення заборгованості,\~а лише\~має право\~на погашення\~заборгованості первісному\~кредитору і\~таке виконання\~є належним. Тому вважає твердження відповідача про неповідомлення про відступлення права грошової вимоги безпідставним. Крім того, не погоджується з думкою відповідача про необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу. Процесуальні дії у справі. 02 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 10 вересня 2025 року судом отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача. 11 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано докази. 26 вересня 2025 року відповідач скористалась правом надання відзиву на позов. 30 вересня 2025 року позивач скористався правом надання відповіді на відзив. 03 жовтня 2025 року судом отримані витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. 18 січня 2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено електронний договір кредитної лінії № 476921782,\~за умовами\~якого товариство\~зобов`язується\~надати позичальникові\~кредит у\~вигляді кредитної\~лінії в\~розмірі кредитного\~ліміту \~13\~200,00\~грн,\~з розміром\~першого траншу\~ 13\~200,00\~грн; базова процентна ставка 2,10 % від суми залишку кредиту за кожний день, дисконтна процентна ставка 1,30 % в день, індивідуальна процентна ставка 1,30% в день, після закінчення дисконтного періоду 2,98% в день від суми залишку кредиту. Згідно з п. 1.6 договору позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем та до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання. Відповідно до п.1.7 договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі Дисконтний період), а саме до 17 лютого 2022 року. Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена (п. 1.8 договору). Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору), зокрема на такій умові: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.п. 1.12.2 п. 1.12 договору). У заявці\~на отримання\~кредиту відповідачем\~зазначено номер\~карти 5168-75XX-XXXX-0813. Згідно з платіжним дорученням № 115b506-2a3f-4dba-9d37-d849bce987d6 від 18 січня 2022 року кредитодавцем у цей день перераховано на платіжну картку, зазначену у заявці, кредитні кошти в сумі 13\~200,00 грн. Відповідно до інформації, витребуваної судом за клопотанням позивача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я відповідача емітована платіжна картка № [NUMBER] , її фінансовим номером є номер телефону, зазначений у заявці. Випискою за договором підтверджується зарахування 18 січня 2022 року на платіжну картку відповідача коштів у сумі 13\~200,00 грн. Таким чином, кредитодавець зобов`язання за договором виконав, проте відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користуванням ними належним чином не виконала. 28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (Фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01. Пунктом 2.1. договору передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Таким чином, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога). Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.4. договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитним договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили. Відповідно до п. 1.5. договору факторингу реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма зазначеного реєстру наведена в додатку №1 до договору. 05 травня 2022 року на виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" складено та підписано реєстр прав вимоги №175, за яким передані (відступлені) права вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №476921782 від 18 січня 2022 року. Ці обставини підтверджуються наявним в матеріалах справи витягом з реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року. На підтвердження факту укладення цього реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ "Таліон Плюс" первісним кредитором передані ТОВ "Таліон Плюс" документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу та долучені позивачем до позовної заяви. Надані копії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додаткових угод до нього, якими продовжено строк дії договору, містять підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» до Фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. На момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 14 315,20 грн, з яких: тіло кредиту 13 199,80 грн, проценти 1 115,40 грн. ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування процентів за користування кредитом. 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс› укладено договір факторингу №30/1023-01, на підставі якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №476921782 від 18 січня 2022 року. Зазначені обставини підтверджуються Реєстром прав вимоги №2 від 30 жовтня 2023 року, складеного на виконання умов договору Факторингу на підтвердження передачі відступлених прав вимоги до боржників. Згідно з п. 2.1 договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Копія договору факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до Фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». На момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 19 321,20 грн, з яких: тіло кредиту 13 199,80 грн, проценти 6 121,40 грн. 04 червня 2025 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №04/06/25-Ю, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до боржників клієнта згідно з реєстром боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором № 476921782. Згідно з розрахунками заборгованість за кредитним договором №476921782 від 18 січня 2022 року становить 19 321,20 грн, яка складається з: 13 199,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 6 121,40 грн заборгованість за процентами. Проценти нараховані в межах строку кредитування з урахуванням пролонгації та продовження строку дії договору на підставі п.п. 1.12.1 кредитного договору. Доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, відповідачем суду не надано. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з кредитного договору. Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Частиною 1 ст.1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», порушення нею взятих на себе зобов`язань. Відповідачем не надано заперечень щодо того, що вона в електронному режимі підписувала кредитний договір. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Твердження відповідача, що позивачем не доведено отримання нею кредитних коштів у заявленому розмірі суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема платіжним дорученням та випискою з особового рахунку відповідача. Доказів зворотного відповідачем не надано. Суд також відхиляє доводи відповідача щодо непідтвердження набуття позивачем права вимоги до неї з посиланням на укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до укладення кредитного договору з огляду на таке. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. До позову додано витяги з реєстрів прав вимоги до договорів факторингу № 28/1118-01, № 30/1023-01, № 04/06/25-Ю, де боржником зазначено відповідача. Витяги містять ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається. Тому твердження відповідача про те, що позивачем не надано витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 04/06/25-Ю, є необґрунтованими. Встановлені судом фактичні обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до відповідача, оскільки права вимоги передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 05 травня 2022 року, тобто після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості, які позивач набув 04 червня 2025 року. А сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує цих обставин, оскільки ним передбачено можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога). Посилання відповідача на непідтвердження оплатності договору факторингу № 04/06/25-Ю також не заслуговують на увагу, оскільки предметом розгляду не є оспорювання договору факторингу. Крім того, у матеріалах справи наявні докази оплатності відступлення прав вимог за договорами факторингу № 28/1118-01, № 30/1023-01, № 04/06/25-Ю. Доводи відповідача про неповідомлення про відступлення права вимоги суд відхиляє, оскільки за положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2015 року по справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів погашення у повному обсязі заборгованості первісному кредитору відповідачем не надано. Таким чином, позивачем надано суду докази того, що він отримав на підставі договорів факторингу право вимоги до відповідача за договором №476921782 від 18 січня 2022 року на суму 19 321,20 грн. Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача. Крім того, з досліджених судом розрахунків, складених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», видно, що відповідачем здійснювалися платежі за договором і первісному кредиту, і ТОВ «Таліон Плюс», що свідчить про визнання нею отримання кредитних коштів та наявності заборгованості, обізнаність про відступлення права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон Плюс». Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту належним чином не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості. При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості первісних кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого розрахунку не надано, тому суд відхиляє аргументи щодо неналежності розрахунків. Отже, оскільки відповідачем не спростовано доводи позивача щодо обґрунтованості позовних вимог, доказів відсутності заборгованості за кредитним договором вона суду не надала, суд не бачить підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За таких підстав, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, оскільки позов було подано до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЕСІТС «Електронний суд». Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 7\~000,00 грн, суд виходить з такого. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Відповідача заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 7 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому з урахуванням принципу розумності та реальності витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5\~000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved