Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Львівський національний університет ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького пред`явив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за навчання не суму 4900 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 3028,00грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.08.2023 [PERSON] уклав з Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.3. Гжицького договір №2-96 про надання освітніх послуг і наказом №481-4 від 17.08.2023 [PERSON] зарахований на навчання до університету. Однак, наказом N? 435-4 від 28.06.2024 [PERSON] відрахований зі складу студентів університету у зв?язку з невиконанням навчального плану. За умовами договору він зобов?язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених дим договором. Загальна вартість освітньої послуги, без урахування офіційно визначеного рівня інфляції, за весь строк навчання становить 73 500.00 гривень, а щосеместрово 12 250.00 грн. щосеместрово, не пізніше, ніж за 5 днів після початку зазначеного періоду. Університет виконав свої зобов?язання згідно з програмами про підготовку студента, надав освітню послугу. Відповідач [PERSON] не виконав навчального плану, ввнаслідок чого був відрахований зі складу студентів, а також не відшкодував вартість навчання в університеті, а тому виникла заборгованість у сумі 4900.00 грн. станом на 08.05.2025 року, що дотепер не погашена. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4900 грн. та судовий збір, який був сплачений позивачем при зверненні до суду у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою судді від 03.06.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Подав заяву про здійснення розгляду справи за його відсутності та визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про розгляд даної справи за відсутності всіх учасників справи та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України та\~16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою\~сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У частині першій статті 626\~ЦК України\~зазначено,\~що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.\~526\~ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Такими наслідками є, зокрема, розірвання договору (угоди) та відшкодування збитків. Судом встановлено, що між [PERSON] (Замовник) та Львівським національним університетом ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького укладено Договір №2-96 про надання освітніх послуг між університетом і фізичною особою/юридичною особу за кошти юридичних або фізичних осіб. На підставі цього, 17.08.2023 [PERSON] \~\~наказом ректора ЛНУВМБ імені С.З. Гжицького №481-4 зарахований на навчання в ЛНУВМБ імені С.З. Гжицького з 01.09.2023. Згідно п.2.1. Договору університет зобов`язаний надати освітню послугу на рівні стандартів вищої освіти, а замовник відповідно до п. 4 Договору замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором. Позивач виконав свої зобов`язання згідно з договором, надавши освітню послугу відповідачу. Проте, відповідач не виконав своїх зобов`язань, згідно умов п.4 Договору, а саме не сплатив повністю кошти за навчання. Пунктами 9, 10 Договору встановлена загальна вартість освітньої послуги становить 73 500,00 грн., замовник вносить плату 12250 грн. не пізніше ніж за п`ять днів після початку зазначеного періоду. Станом на 12.05.2024 у відповідача зберігається заборгованість у сумі 4900 грн., що стверджується контокорентною карточкою 08/2023-06/2024. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, згідно з договором, надавши освітню послугу відповідачу. Проте, відповідач не виконав своїх зобов`язань згідно умов п. 4 Договору, а саме не сплатив повністю кошти за навчання внаслідок чого у відповідача зберігається заборгованість у сумі 4900 грн., що стверджується копією контокорентної карточки. Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ураховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що в судовому засіданні належними та допустимим доказами у справі встановлено невиконання відповідачем умов договору та зобов`язань, покладених на нього таким, допущено порушення умов договору, які передбачені законом, а тому є підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати навчальному закладу витрати, пов`язані з наданням освітньої послуги згідно розрахунку, наданого представником позивача. \~ \~ \~ \~ Отже, визнання відповідачем позову в окремій письмовій заяві не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч.1\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стаття 142 ч.1 ЦПК України передбачає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки у даній справі мирову угоду сторони не уклали, відповідач визнав позов на стадії судового розгляду справи, позивач у зв`язку з такими діями відповідача змушений був понести витрати, в тому числі на сплату судового збору, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача половини вартості суми судового збору. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 3028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №858 від 08.05.2025.

Outcome: approved