Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом до відповідача [PERSON] та просить позбавити його батьківських прав стосовно неї. Позов мотивує тим, що відповідач є її батьком. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2011 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання позивачки, а заочним рішенням цього суду від 19 жовтня 2015 року розмір стягнутих аліментів змінено. Цим рішенням було встановлено сплату відповідачем аліментів несистематично. Розрахунок заборгованості за аліментами за період з жовтня 2022 року по травень 2025 року також підтверджує, що відповідач аліменти сплачував несистематично. Позивачка зазначає, що забезпечена гідними умовами проживання та гармонійною атмосферою, яку для неї створюють мати та вітчим. У свою чергу відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток позивачки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Такі обставини свідчать про вольове небажання відповідача виконувати стосовно дитини батьківські обов`язки, покладені законом. На переконання позивачки поведінка відповідача свідчить про те, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її виховання. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду у встановлений строк не надіслав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Позивачка суду пояснила, що зі своїм батьком не спілкується та він не бере участі в її вихованні. Коли на вулиці разом з батьком зустрічаються то навіть один з одним не вітаються. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суду пояснив, що заяву позивачки про стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу не отримував та категорично проти цих вимог позивачки. Представник Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти позову. Суду пояснила, що приблизно п`ять років тому відповідач перестав спілкуватись зі своєю донькою. Спочатку він стверджував, що їм потрібні виключно грошові кошти, при цьому сплачував на утримання дитини тільки аліменти та будь-яких додаткових витрат на дитину не здійснював. Були випадки коли дитина до нього телефонувала, а він не відповідав. Він не давав дитині дозволу для виїзду за кордон, зокрема, до Туреччини. Дитина займається танцями та зі своїм колективом мала можливість виступати за кордоном. Коли почали спільно проживати зі своїм нинішнім чоловіком то дитині на той час було 1 рік та 6 місяців. Саме він замінив дитині батька та вона його любить як рідного. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй особисто відомо про те, що відповідач не бере ніякої участі у житті дитини. Останній раз особисто його бачила з дитиною коли вона була маленькою та хворіла в лікарні. [PERSON] , який є її сином, одружився з матір`ю дитини коли вона була маленькою. Спочатку вони всі разом проживали в її квартирі приблизно два роки. За ці два роки батько з дитиною не спілкувався. Ніколи такого не було, щоб мати забороняла дитині спілкуватися з батьком. Дитина підтримує стосунки зі своєю бабою, тобто матір`ю відповідача. Дитина їй особисто повідомляла, що батько з нею не вітається під час зустрічі. Відповідач не приходив до дитини на її дні народження. Дитина займається танцями та батько ніколи не приходить до неї коли вона виступає. У суді бачить відповідача у своєму житті третій раз. З 2011 року будь-якої активної поведінки відповідача у вихованні дитини не було. Стверджує, що ніхто ніколи дитині не забороняв спілкуватись з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що коли позивачка була маленькою то був випадок коли вона плакала, оскільки батько її не пускав у двір. Коли почав проживати з матір`ю дитини, то тоді їй було 1 рік та 2 місяці. Після придбання будинку переїхали до нього, то відповідач тоді приїздив та брав дитину до себе. Це було приблизно десять разів. Потім він перестав її до себе брати. Відповідач з позивачкою не спілкується взагалі. Ніколи разом з дружиною не перешкоджали дитині спілкуватися зі своїм батьком. Дитина колись сама виявляла бажання спілкуватися з батьком. Дитина спілкується з бабою, тобто матір`ю відповідача. Відповідач свою дитину не вітає навіть на її день народження. Приблизно вісім років відповідач взагалі до дитини не приїздить. Спілкування між дитиною та батьком було повністю припинено приблизно п`ять років тому. За цей період батько не брав участі у вихованні дитини в будь-яких формах. Проте, дитина до нього телефонувала, однак він відмовлявся відповідати. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 10 грудня 2008 року (а. с. 10). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 1 жовтня 2010 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 26 січня 2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання позивачки, а заочним рішенням цього ж суду від 19 жовтня 2015 року було змінено розмір аліментів. Відповіддю Комунального закладу «Ліцей інтелект» від 7 травня 2025 року № 107 встановлено, зокрема, що [PERSON] протягом навчання доньки батьківські збори не відвідував та з класним керівником зв`язок не підтримував, не цікавився навчальним процесом дитини, дитина з батьком не спілкується, не має номера телефону батька, батько участі у вихованні та навчанні дитини не приймає. Згідно з творчою характеристикою керівника ансамблю «Веселка» Г. Жир, [PERSON] характеризується позитивно. Мати бере активну участь у житті дитини. Батько з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, батьківські збори, творчі звіти ансамблю не відвідує, а також не дає дозволу на виїзд дитини за межі України. Через це дівчинка не могла виїздити на Міжнародні фестивалі - конкурси протягом дитячих років, що призводило до стресових ситуацій. З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Долинської міської ради» від 20 травня 2025 року № 407/01-09 відомо, що в період з початку 2010 року по 20 травня 2025 року [PERSON] до лікаря приводила її мати. Батько дитину не приводив. З інформації про виконавче провадження від 26 травня 2025 року слідує, що [PERSON] допускав заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Згідно з висновком виконавчого комітету Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 30 жовтня 2025 року № 01-40/530/2, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . З цього висновку слідує, що батько дитини допустив свідому та безвідповідальну поведінку стосовно дитини, самоусунувся від її виховання. Верховний Суд у постанові від 24 січня 2024 року в справі № 450/4288/21 зробив висновок, що «відповідно до чч. 4, 5, ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Передбачена чч. 4 та 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами чч. 4 та 5 ст. 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22))». За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд установив, що відповідач [PERSON] тривалий час разом із власною дитиною не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Ці обставини підтвердженні фактичними даними, що містяться у матеріалах цивільної справи. З огляду на вищезазначене, суд уважає доведеним той факт, що відповідач у справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а саме ухиляється від виконання обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Об`єктивних причин за яких відповідач не виконував покладені на нього батьківські обов`язки судом не встановлено та доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Отже, суд дійшов до переконання про обґрунтованість цього позову та його задоволення. Позивачкою не надано суду фактичних даних про понесення нею судових витрат зі сплати судового збору. Однак, позивачкою подано до суду через свого представника заяву про стягнення з відповідача судових витрат за надання правничої допомоги в сумі 12000 грн. Судом установлено, що цю заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, позивачка відправила відповідачеві поштовим зв`язком з описом вкладення 5 листопада 2025 року о 14:30 годині. Судове засідання у цій справі завчасно було призначено на 7 листопада 2025 року. Відповідач у судовому засіданні суду пояснив, що не отримував заяву відповідачки про відшкодування судових витрат на правничу допомогу разом з доданими до неї доказами. Доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому такі його доводу є вірогідними. Окрім цього, позивачка разом з позовом згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України не подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Ці дії позивачки позбавили відповідача можливості захищатися проти таких вимог позивачки з початку судового провадження, завчасно отримати докази понесення судових витрат на правничу допомогу, а відтак у відшкодуванні позивачці судових витрат на правничу допомогу має бути відмовлено на підставі чч. 8, 9 ст. 83, ч. 2 ст. 134 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved