Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Раєвський Ігор Афанасійович, звернувся до суду з позовом, з урахуванням зміни предмету позову, до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області про виділ майна в натурі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу 7/50 частин житлового будинку від 04 лютого 2025 року, ним було придбано нерухоме майно, а саме 7/50 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за [ADDRESS] , які по факту являють собою відокремлений цілий об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,40 кв.м., житлової площі 37,50 кв.м., яка складається з коридор 6-1 площею 3,80 кв.м., кухня 6-2 площею 6,30 кв.м., кімната 6-3 площею 15,40 кв.м., кімната 6-4 площею 22,10 кв.м., комора 6-5 площею2,40 кв.м., комора 6-6 площею 1,40 кв.м., та до квартири належить 1/6 сараю літ.Б та 1/6 частина вбиральні літ.В.. Зазначає, що у квітні 2025 року він звернувся із заявою до виконавчого комітету Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області про присвоєння поштової адреси для вказаного об`єкту нерухомості, а саме квартири номер [ADDRESS] , однак рішенням №1018/76 виконавчого комітету від 10.04.2025 року йому було відмовлено у присвоєнні поштової адреси та роз`яснено, що адреса не присвоюється будівлям та їх спорудам, що є приналежністю відповідної будівлі або споруди або їх складовою частиною. Також, у травні 2025 року він звернувся до державного реєстратора з метою змін щодо державної реєстрації розміру частки з 7/50 на цілу частку, тобто на квартиру номер 6 вказаного житлового будинку. 05 травня 2025 року йому було відмовлено у реєстрації та роз`яснено, що реєстратор не може встановити факту виділу майна в натурі , оскільки виникають суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, тому необхідно встановити юридичний факт виділення 7/50 частин в цілу частину. Згідно довідки ПП «Геозем» №252-441 від 28.08.2025 року відповідно до договору купівлі-продажу 7/50 частин житлового будинку йому, належить відокремлений цілий об`єкт нерухомого майна, а саме квартира [ADDRESS] та 1/6 частина вбиральні літ.В., загальна вартість вказаного майна становить 183301 гривня. Підтримуючи вищевикладене, встановити за ним факт виділу майна в натурі 7/50 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] , в квартиру [ADDRESS] та до квартири належить 1/6 сараю літ.Б, та 1/6 частина вбиральні літ.В.. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 вересня 2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання призначено на 02 жовтня 2025 року на 09:30 годину, та було відкладено на 15.10.2025 року. 14 жовтня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Раєвський І.А. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог шляхом зміни предмету позову. 15 жовтня 2025 року ухвалою Хотинського районного суду вказане клопотання задоволено, вирішено в подальшому розгляд справи здійснювати з урахуванням зміни предмету позову та відкладено підготовче засідання на 30.10.2025 року. 30 жовтня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12.11.2025 року. Позивач [PERSON] в судове засідання призначене на 12.11.2025 року не з`явився, на адресу суду від його представника адвоката Раєвського І.А. надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи просив проводити у його відсутності та відсутності позивача. Відповідач - представник Хотинської міської ради Дністровського району в судове засідання не з`явився, на адресу суду від нього надійшла заява, в якій позовні вимоги [PERSON] визнають, розгляд справи просить проводити у відсутності представника міської ради. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2025 року, позивач набув у власність 7/50 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, номер [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав [PERSON] являється власником 7/50 частин житлового будинку, які складаються з квартири [ADDRESS] а саме, коридор площею 3,80 кв.м., кухня площею 6,30 кв.м., кімната площею 15,40 кв.м., кімната площею 22,10 кв.м., комора площею2,40 кв.м., комора площею 1,40 кв.м., та до квартири належить 1/6 сараю літ.Б та 1/6 частина вбиральні літ.В. (а.с.6). Судом досліджено копію справи на нерухоме майно 7/50 частин житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.7-9). Рішенням №1018/76 від 10.04.2025 року виконавчого комітету Хотинської міської ради про відмову у присвоєнні поштової адреси відмовлено [PERSON] в присвоєнні поштової адреси житловому будинку у м. Хотині відповідно до ст.26 п.3 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.12). Як вбачається із відповіді Хотинської міської ради Чернівецької області за вих..№02-13-0-744 від 05.05.2025 року [PERSON] повідомлено, що реєстратор не може встановити факт виділу майна в натурі тому необхідно встановити юридичний факт виділення 7/50 частин в цілу частку (а.с.13). До матеріалів справи долучено технічний паспорт та витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с.14,15-20). Довідкою ПП «Геозем 4» за №252-441 від 28.08.2025 року підтверджено, що майно, яке належить [PERSON] згідно договору купівлі-продажу 7/50 частин житлового будинку від 04.02.2025 року може бути поділеним та виокремленим на два окремі об`єкти нерухомого майна: квартира [ADDRESS] загальною площею 51,40 кв.м., ціла частка, а 1/6 частина сараю та 1/6 частина вбиральні спільна часткова власність (а.с.21). Згідно звіту №ОМ250829-002 про оцінку майна вартість об`єкта оцінки станом на 29.08.2025 року становить 183301 гривень (а.с.22-25). Проте, як встановлено судом, позивач [PERSON] не може оформити право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Застосовані норми права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна. За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України,власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна,що є у спільній частковій власності . За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. У разі виділу співвласникам у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13, на яку є посилання у касаційній скарзі, Верховний Суд України зробив висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1443цс16, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд України зазначив, що "виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно". Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Мотиви та висновки суду У постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №2114/2-3819/11 та від 29.06.2022 у справі №466/3008/17 зазначено про необхідність забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. Виділ у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно, шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Враховуючи, що 7/50 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] належать позивачу на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі продажу 7/50 частин житлового будинку,їх виділення не суперечить закону та інтересам інших співвласників, зважаючи на технічну можливість виділу в натурі вказаних 7/50 частини в цілу частку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що майно, яке належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 7/50 частин житлового будинку від 04.02.2025 року може бути поділеним та виокремленим на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS] загальною площею 51,40 кв.м., житловою площею 37,50 кв.м. як окремий об`єкт нерухомого майна, права приватної власності, ціла частка, а 1/6 частина сараю та 1/6 частина вбиральні, які належать до квартири, залишити у спільній часткові власності, оскільки такі об`єкти виділу в натурі не підлягають, та залишаються у спільному користуванні, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наявність у позовній заяві прохання щодо не стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд вважає за можливе всі витрати по справі залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial