Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 28 294,36грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.09.2022 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №893059942, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7Y89K. Умовами кредитного договору передбачено, що кредит надається на 23 дні з 07.09.2022 по 30.09.2022. На банківську картку позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 5 700,00 грн. 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 01.11.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу №28/1118-01 підписали реєстр прав вимоги №201 від 01.11.2022 року, згідно якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №30/1023-01 від 30.10.2023 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. Таким чином, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач станом на 25.06.2025 має заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал», яка становить 28 294,36 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 5 700,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами - 22 594,36 грн., яку не сплачено у позасудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 21.08.2025 року задоволено клопотання ТОВ «Юніт Капітал» про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що 07.09.2022р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту №893059942, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит Кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим Договором (п. 2.1 договору). Згідно з п. 2.3. Договору кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5 700,00 грн. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 30.09.2022 року. Договір про надання кредиту №893059942 від 07.02.2022 підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV7Y89K. 07.09.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 5 700,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23.05.2025 року та листом АТ «Приватбанк» від 14.10.2025 щодо наявності відкритого рахунку на ім`я [PERSON] та зарахування коштів на її картковий рахунок, наданим на виконання ухвали суду від 21 серпня 2025 року. 28.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. 01.11.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу №28/1118-01 підписали реєстр прав вимоги №201 від 01.11.2022 року, згідно якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги №30/1023-01 від 30.10.2023 року, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №893059942 від 07.09.2022 року. Таким чином, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . На підтвердження позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» за договором споживчого кредиту надало: кредитний договір №893059942 від 07 вересня 2022року; паспорт споживчого кредиту; розрахунок заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, сума заборгованості за договором №893059942 від 07.09.2022 року складає 28 294,36 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 700,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 22 594,36 грн. Доказів того, що відповідач здійснив оплату заборгованості матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). З наявних матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» свої зобов`язання за договором виконало, надало відповідачу кредитні кошти у розмірі 5700,00 грн. Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «Юніт Капітал» надало належні та допустимі докази укладення [PERSON] кредитного договору №893059942 від 07.09.2022 року. [PERSON] отримала кредит за договором № 893059942, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за основною сумою боргу. Позивач також просив стягнути з відповідача 22 594,36 грн. відсотків, які нарахував з розрахунку по 103,74 грн. за кожен день користування кредитними коштами впродовж періоду з 7 вересня 2022 р. по 30.09.2022, та по 169,86 грн. за кожен день користування кредитними коштами за період з 01.10.2022 по 07.01.2023. Вирішуючи питання про те, чи можуть бути стягнуті відсотки у заявленому розмірі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». За умовами договору №893059942 від 07.09.2022 кредитні кошти надавалися до 30.09.2022. Так, відповідно до п. 3.1. договору на момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 23 дні від дати отримання позичальником першого траншу. Відповідно до п.3.2. кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду не може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. При цьому, сторони узгоджують, що кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 23 дні Дисконтного періоду проценти у розмірі 2 386 грн. 02 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (пункт 3.3 договору). З розрахунку заборгованості вбачається, що необхідні для пролонгації договору 2386,02 грн. відсотків відповідачка не сплачувала, а тому умови, необхідні згідно п.3.3 договору для пролонгації дії договору, не настали. Відтак, кредитор в порушення вимог ст.1048 ЦК України продовжував нараховувати відсотки у розмірі, передбаченому договором з розрахунку по 169,86 грн. за кожен день користування кредитними коштами за період з 01.10.2022 по 07.01.2023. Сума відсотків за 23 дні користування кредитними кошами становить 2386,02 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 5700 грн. тіла кредиту та 2386,02 грн. відсотків, а всього 8086,02 грн. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, додаткову угоду №25770577272 до договору про надання правничої допомог №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року ; акт приймання-передачі наданих послуг. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №19512 від 18.07.2025. Зважаючи на те, що позивач просив стягнути 28294,36 грн., а суд дійшов висновку по обґрунтованість позовних вимог на суму 8086,02 грн., тобто задовольнив позовні вимоги на 28,58%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 692,32 грн. (28,58% від суми 2422,40 грн.) та 2000,60 грн. (28,58% від суми 7000 грн.) витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial