Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14.06.2019 позивач працював на посаді слюсаря-сантехніка у Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" 15.05.2024 року, наказом №8-а про оголошення догани працівнику господарсько-обслуговуючої частини, директором третьої особи [PERSON] , за порушення трудової дисципліни, було оголошено позивачу - догану. Проте в зазначеній догані не зазначено: за які порушення накладено дисциплінарне стягнення, докази, які підтверджують вказані порушення, інформацію, на підставі яких статей КЗпП України накладено дисциплінарне стягнення. Позивач зазначає, що вказаний наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема в ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушенням ним трудової дисципліни, відсутні його письмові пояснення, а відтак такий наказ підлягає скасуванню. Також позивач зазначає, що наказом № 28-К від 20.05.2025 Про припинення трудового договору позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. позивач зазначає, що з вказаним наказом його не ознайомлено та вважає, що звільнення відбулося з порушеннями чинного трудового законодавства. Позивач зазначає, що намірів на звільнення у нього не було, зазначає, що звільнення відбулося в день, коли позивач начебто написав заяву про звільнення за власним бажанням, а не як вимагає трудове законодавство через два тижні з моменту написання такої заяви. Крім того, позивач вказує, що якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, якщо на його місце запрошено іншого працівника. На підставі вищенаведеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №8-а від 15.05.2024 про оголошення догани працівнику господарсько-обслуговуючої частини, визнати звільнення позивача незаконним та поновити його на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" та стягнути з Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" нараховану середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 20.05.2024 до дати ухвалення судового рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.07.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 02.12.2024 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що під час здійснення посадових обов`язків позивач неодноразово, а саме 06.02.2024 та 04.05.2024 під час повітряної тривоги зачиняв двері укриття (бомбосховища) підперши їх дерев`яною підставкою, в той час, як у такому укритті знаходились діти та медичний персонал. Позивачем було надано пояснення, де він зазначив, що під час повітряної тривоги зачинив двері укриття та вказав на те що не знав про наявність в укритті дітей, оскільки не перевіряв знаходження людей в укритті. Крім того, відповідні пояснення були надані медичними працівниками, що безпосередньо перебували в укритті, яке зачинив позивач. Таким чином, позивач, внаслідок недбалого ставлення до своїх службових обов`язків, вчинив дії, які призвели до того, що діти та медичний персонал залишились під час повітряної тривоги зачиненими в укриті, тобто були фактично в безпорадному стані, що могло призвести до непоправних наслідків. Наказом від 15.05.2024 № 8-а позивачу було оголошено догану. При цьому, у вказаному наказі чітко зазначена причина оголошення догани: «У зв`язку із службовою недбалістю, недотриманням посадових інструкцій, а саме: неналежного, неякісного виконання своїх службових обов`язків, що призвело до наражання на небезпеку пацієнтів закладу та медичного персоналу». Щодо підстав звільнення відповідач зазначив, що позивач у заяві про звільнення від 20.05.2024 просив звільнити його за власним бажанням з 20.05.2024 у зв`язку з наказом про зміну режиму робочого часу та враховуючи те, що після написання такої заяви позивач покинув територію Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр «Примула» та жодних дій спрямованих на відкликання поданої ним заяви не вчиняв чи іншим чином не висловив намірів про бажання продовження трудових відносин до моменту видачі відповідачем наказу, відповідач вважає, що припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника здійснено у порядку та спосіб визначений нормами КЗпП України. Крім того, відповідач зазначив, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі, покликався на відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 у справі № 676/5955/18-ц та просив закрити провадження у справі з вказаних підстав. 19.05.2025 року, від представника відповідача до суду було подано Положення, що затверджене наказом Державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України», в якому зазначено, що реабілітаційний центр "Примула" здійснює свою діяльність від імені та в інтересах ДУ «Центр кардіології та кардіохірургії МОЗ України», що підтверджується також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 24.06.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про заміну відповідача, згідно якого останній просив суд замінити відповідача Філію державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" на нового відповідача Державну установу «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» (код ЄДРПОУ: 26385055, адреса: м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 24), Філію державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" залучити в якості третьої особи. У судовому засіданні 26.06.2025 року представник позивача підтримав подане ним клопотання, представник відповідача заперечив проти його задоволення. 26.06.2025 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області вказане клопотання задоволено та замінено відповідача Філію державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" на належного відповідача Державну установу «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України», залучено Філію державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, встановлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. 30.07.2025 від представника відповідача до суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Відзив обгрунтований тим, що у зв`язку з недбалим ставленням позивача до виконання своїх посадових обов`язків, що могло призвести до тяжких наслідків, наказом від 15.05.2024 №8-а позивачу було оголошено догану. При цьому, всі елементи дисциплінарного проступку дії (бездіяльність), порушення обов`язків, вина та причинний зв`язок у поведінці позивача наявні та підтверджуються належними доказами Щодо позовної вимоги про визнання звільнення позивача незаконним та поновлення на посаді, відповідач у відзиві зазначив, що позивач, у зв`язку з незгодою із зміною робочого часу 20.05.2024 подав заяву про звільнення за власним бажанням з 20.05.2024 та після подання такої заяви позивач самовільно залишив територію третьої особи та до моменту ознайомлення з наказом про звільнення на робочому місці не з`являвся. Відповідач зазначив, що заява про звільнення була написана позивачем власноручно і належних доказів, які б підтверджували доводи позивача про те, що його змусили підписати пусті аркуші та/ або написати таку заяву під примусом, позовна заява не містить, а твердження позивача про те, що в нього не було наміру звільнятися, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. У судовому засіданні 04.11.2025 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити, представник відповідача та представник третьої особи заперечували щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. 04.11.2025 року свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні засвідчили, що на їх переконання припинення трудових відносин відбулося у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, вказували, що позивач власноруч написав заяву на звільнення у зв`язку з незгодою зі зміною режиму робочого часу. Суд, заслухавши доводи сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 14.06.2019 року позивача прийнято на роботу на посаду слюсаря-сантехніка господарсько-обслуговуюче відділення ДЕРЖАВНИЙ ЗАКЛАД "ДИТЯЧИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ (СПЕЦІАЛЬНИЙ) САНАТОРІЙ "БАРВІНОК" МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ" - нині Філія державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я. Згідно доповідних записок працівників третьої особи 06.02.2024 та 04.05.2024 під час виконання посадових обов`язків, у період оголошення повітряної тривоги, позивач зачинив двері укриття (бомбосховища), підперши їх дерев`яною підставкою, незважаючи на те, що на той момент в укритті перебували діти та медичний персонал. З пояснень позивача вбачається, що ним дійсно під час повітряної тривоги зачинено двері укриття, про наявність в укритті дітей він не знав, оскільки не перевіряв знаходження людей в укритті. Згідно протоколу № 1 від 14.05.2024 дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ третьої особи рекомендувла застосувати до позивача засоби дисциплiнарного впливу - догану. Наказом третьої особи від 15.05.2024 позивачу оголошено догану, причиною оголошення догани зазначено: «У зв`язку із службовою недбалістю, недотриманням посадових інструкцій, а саме: неналежного, неякісного виконання своїх службових обов`язків, що призвело до наражання на небезпеку пацієнтів закладу та медичного персоналу». 20.05.2024 третьою особою видано наказ Про зміну режиму робочого часу [PERSON] , відповідно до якого з 20.04.2024 позивачу встановлено наступний режим робочого часу (окрім вихідних днів) з 08:00 години до 16:30 год., з яким позивач не погодився. Позивач ознайомлений з наказом 20.05.2024 року, про що свідчить його підпис на наказі і власноручний напис про те, що «наказ не відповідає дійсності». 20.05.2024 позивачем власноруч написана заява з проханням про звільнення за власним бажанням з 20.05.2024, напис на заяві про те, що «наказ не відповідає дійсності», свідчить про те, що позивач, не погодився із змінами у режимі робочого часу та просив звільнити його за власним бажанням саме з 20.05.2024. 20.05.2024 позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, за ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідно до наказу третьої особи №28-к. Позивач ознайомлений з наказом 14.06.2024 року. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Під час ухвалення рішення на суд покладено обов`язок вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з частиною другою статті 140 КЗпП України, у необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Нормами статті 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме: у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності немає значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків: для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксування самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність наслідків може бути врахована тільки під час визначення тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення. Суд встановив що позивач був ознайомлений з посадовою інструкцією, відповідно до якої останньому заборонено порушувати правила техніки безпеки та пожежної безпеки, крім того позивач надав пояснення в яких підтвердив факт зачинення дверей укриття під час повітряної тривоги, в той час, як у такому укритті знаходились діти та медичний персонал, а відтак покликання представника позивача на те, що відсутні його письмові пояснення не знайшли свого підтвердження. Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені ним у поясненні, крім того такі обставини були підтверджені показаннями свідків, а відтак факт вчинення дисциплінарного проступку підтверджено належними та допустимими доказами. З огляду на встановленні дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ обставини суд дійшов висновку про те, що третьою особою правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку та застосування догани є цілком правомірним, відповідає вимогам законодавства та ґрунтується на реальних обставинах. З огляду на встановленні обставини, на переконання суду, позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу №8-а від 15.05.2024 про оголошення догани працівнику господарсько-обслуговуючої частини є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги, стосовно визнання звільнення позивача незаконним та поновлення його на посаді, суд зауважує наступне. Статтею 36 КЗпП України закріплено підстави для припинення трудового договору. Серед підстав є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38 та 39 КЗпП). Так, зокрема, за загальним правилом працівник має право припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати. Відповідно до статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Враховуючи наведену норму закону й те, що у своїй заяві позивач просив його звільнити з роботи з 20.05.2024, вказавши причину звільнення у зв`язку з незгодою з наказом про зміну режиму робочого часу, у відповідача не було підстав відмовляти позивачу в такому звільненні, оскільки законом не передбачена відмова власника або уповноваженого ним органу від розірвання трудового договору з працівником у визначений останнім строк. Суд відхиляє покликання позивача щодо того, що намірів на звільнення у нього не було, оскільки в матеріалах справи наявна заява, що власноруч написана позивачем та факт написання такої заяви, ані позивач, ані представник позивача не заперечував, доводи позивача про те, що така заява була написана під тиском, в ході судового засідання не знайшли свого підтвердження, більш того, позивач під час судового засідання неодноразово зазначав, що він не був згоден зі змінами умов робочого часу та що директор третьої особи тікав від нього у свій кабінет. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20: Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Як виснував Верховний Суд у постанові від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20 При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Тому, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними вимогами від основної про поновлення на роботі, а відтак також не підлягають задоволенню. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, твердження позивача щодо наявності підстав для задоволення позову не доведено та спростовується доказами, які містяться у матеріалах справи. Усі інші доводи та твердження сторін не спростовують вищевикладених висновків суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 761/38635/16-ц від 12.10.2020 року вказано, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення у цій справі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №8-а від 15.05.2024 про оголошення догани працівнику господарсько-обслуговуючої частини, визнати звільнення позивача незаконним та поновлення його на посаді слюсаря-сантехніка 4 розряду Філії державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" не знайшли свого підтвердження. За умови визнання вказаних позовних вимог необґрунтованими, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача нараховану середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 20.05.2024 до дати ухвалення судового рішення. З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до Державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Філія державної установи «Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії Міністерства охорони здоров`я України» реабілітаційний центр "Примула" про визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню судом. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed