Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом про зменшення розміру аліментів. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що сторони у справі проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 2014 року по 2016 рік. [INFO] у них народився син - [PERSON] . Позивач з 2022 року проходить військову службу у ЗСУ. Починаючи з цього періоду [PERSON] систематично робив грошові перекази на картку [PERSON] на утримання сина на загальну суму 293 954,44 грн. Проте, у 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року позов задоволено. Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був пред"явлений для виконання до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Станом на теперішній час у позивача немає можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, оскільки стан його здоров"я погіршився і він постійно потребує обстеження та лікування. В період проходження військової служби [PERSON] хворів на гіпертонічну хворобу і він відмічав погіршення стану, слабкість, запаморочення,біль в ділянці серця. Оскільки лікарями рекомендовано постійні огляди, здача аналізів та медикаментозного лікування, позивач постійно витрачає на це кошти, що ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки щомісяця з нього стягуються аліменти, розмір яких становить від 25 000 грн. Він продовжує проходити військову службу, за станом здоров"я придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв"язку, оперативного забезпечення, охорони. У позивача на теперішній час дохід є нестабільним, залежить від того, де він виконує бойові завдання. За таких підстав, позивач просить зменшити розмір аліментів, які за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , з 1/4 частини до 10 000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Представник відповідача подала до суду письмові пояснення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки саме стягувачу аліментів, а не платнику, надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази погіршення стану здоров"я позивача та того, що його матеріальне становище не дозволяє утримувати неповнолітню дитину. Він є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від доходів згідно судового рішення. Позивач надіслав відповідь на відзив на позовну заяву. Просить задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. В судове засідання представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд важає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року задоволено позов [PERSON] . Постановлено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був пред"явлений для виконання до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Звертаючись у суд з даною позовною заявою, [PERSON] зазначає, що станом на теперішній час у нього немає можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, оскільки стан його здоров"я погіршився і він постійно потребує обстеження та лікування. Просить зменшити розмір аліментів, які за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2015 року народження, з 1/4 частини до 10 000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на погіршення стану його здоров"я. З позову вбачається, що у 2024 році [PERSON] подала позовну заяву про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Позивач з 2022 року проходить військову службу у ЗСУ. В період проходження військової служби [PERSON] хворів на гіпертонічну хворобу і він відмічав погіршення стану, слабкість, запаморочення,біль в ділянці серця. Разом з тим, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження погіршення стану його здоров"я. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що син позивача та відповідача - [PERSON] , [INFO] , є гіперактивною дитиною, що потребує не тільки приділення дитині відповідної уваги з боку батьків, але і відповідних фінансових ресурсів. У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20. Вбачається, що жодних доказів на підтвердження погіршення матеріального стану позивачем суду не надано, у тому числі, у зв`язку з його додатковими витратами на огляди, здачу аналізів та медикаментозного лікування. За таких обставин, суд вважає, що належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його стану здоров"я та/або майнового стану. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Позивач просить суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до 10 000 грн. Разом з тим, такий розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання дитини та не відповідає його потребам. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed