Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (по тексту\~рішення \~АТ «Сенс\~Банк»,\~позивач)\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] (по тексту рішення [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості за угодою про надання споживчого кредиту №501414793 від 02.01.2022 в сумі 166736,96 грн. Позовні вимоги обгрунтовані наступними обставинами. Так зазначає, що 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. За покликанням позивача 02.01.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 02.01.2022 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту (далі по тексту рішення Угода). Як вказує позивач підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та банком. 02.01.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії банк прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501414793 від 02.01.2022 року. Також звертає увагу, що в Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0720» шляхом направлення 02.01.2022 року на номер 380966931517, що підтверджується довідкою про ідентифікацією. Таким чином, 02.01.2022 року між банком та відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії , акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту, із наступними основними умовами: тип кредиту «Кредит готівкою»; сума кредиту 79000,00 грн; процентна ставка 19,99 % річних, тип ставки фіксована; строк кредиту 60 місяців; дата повернення кредиту 04.01.2027 року; порядок повернення кредиту графік платежів: до 04 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 3356,58 грн, загальна кількість платежів 60; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № [NUMBER] , відкритий у Банку. Підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Банк виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит відповідно до узгоджених умов. Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, реквізити яких визначені Угодою (п. 2.12. Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, який оприлюднено банком та є загальнодоступним за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi). Позичальник кредит отримав, що підтверджується меморіальним ордером № 830490076 від 04.01.2022 року, виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Проте позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним. Загальна заборгованість згідно з угодою № 501414793 від 02.01.2022 року становить 166736,96 грн, з яких: за кредитом: 79000,00 грн, по відсотках: 44760,96 грн , по комісії: 42976,00 грн. Також просив вирішити питання про стягнення сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 29.04.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у відповідності до змісту якого в задоволенні вказаного позову потрібно відмовити повністю. Так вказує, що в період з 25.02.2019 по 03.05.2023 працював в ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ПАРК». Звертає увагу, що після його працевлаштування у вказаному товаристві його та інших працівників було повідомлено, що заробітна плата нам буде виплачуватись через AT «Альфа- Банк». У зв`язку з цим у лютому чи березні 2019 року безпосередньо до місця знаходження ТОВ «Зелений Парк» прибули представники AT «Альфа - Банк» для видачі йому та іншим працівникам банківських карток цієї банківської установи на які в подальшому мало відбуватися зарахування заробітної плати. Відтак, ним було відкрито у AT «Альфа - Банк» рахунок для отримання заробітної плати з ТОВ «Зелений парк». Саме до цього рахунку йому була видана відповідна банківська картка. Зазначає, що спілкування з представниками AT «Альфа - Банк» у 2019 році при відкритті банківського рахунку для перерахування на нього заробітної плати було першим і єдиним спілкуванням з представниками вказаної банківської установи. При відкритті рахунку представниками AT «Альфа - Банк» також пропонувалась отримання кредитної картки від якої відмовився. В подальшому по травень 2020 року заробітна плата перераховувалась роботодавцем на відкритий банківський рахунок в AT «Альфа - Банк». З травня 2020 року і до завершення трудових відносин з ТОВ «Зелений парк» заробітну плату отримував шляхом її перерахування на банківський рахунок в AT КБ «Приватбанк». У період з 26.02.2022 по 16.03.2023 , за покликанням відповідача, він проходив військову службу за призовом по мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022. За час проходження служби відповідне грошове забезпечення також нараховувалось на банківський рахунок у AT КБ «Приватбанк». Звертає увагу суду, що у випадку доведеності факту отримання у позивача споживчого кредиту сума заборгованості мала б визначатися з врахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказує, що будь - яка комунікація з AT «Альфа - Банк» закінчилась в травні 2020. В подальшому, в тому числі і в 2022 році, жодних договорів з AT «Альфа - Банк» не підписував (ні власноруч ні за допомогою електронного підпису) та жодних коштів від них не отримував. Додатково звертає увагу суду на відсутність будь - коли також і електронного цифрового підпису. Констатує, що ніколи не видавались банківські кредитні картки AT «Альфа - Банк» та жодних коштів безпосередньо від цієї банківської установи ( в тому числі кредиту) не отримував. Твердження позивача про звернення 02.01.2022 до AT «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг не відповідає дійсності. У відповіді на відзив від 25.06.2025 представник позивача вказав, що згідно приписів ст.ст. 205, 207 ЦК України укладений кредитний договір вчинено належним чином, оскільки сторонами вчинено дії, спрямовані на його виконання. Акцентував увагу, що підписавши матеріали кредитної справи відповідач підтвердив, що ним укладено кредитний договір та погоджено всі істотні умови кредитування, у зв`язку із чим, сторони зобов`язались виконувати їх належним чином. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора шляхом направлення 02.01.2022 року на номер 380966931517. Оскільки договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. У своєму запереченні від 01.07.2025 відповідач підтримав позицію, викладену ним у поданому відзиві на позовну заяву. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити на підставах, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні повністю. На переконання представника відповідача матеріали позову не містять доказів ані щодо укладення спірного договору, ані щодо перерахування кредитних коштів. Звертав увагу, що звертався з відповідною заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, однак станом на час розгляду даної справи йому не відомо про результат розгляду цієї заяви. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково із наступних підстав. Судом встановлено, що 02.01.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг. 02.01.2022 року підписанням оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту (далі по тексту рішення Угода). Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між відповідачем та банком. 02.01.2022 року шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501414793, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії банк (позивач) прийняв пропозицію відповідача на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501414793 від 02.01.2022 року. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Документи були підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0720» шляхом направлення 02.01.2022 року на номер 380966931517, що підтверджується довідкою про ідентифікацією. Суд враховує, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Суд констатує, що угода про надання споживчого кредиту №501414793 від 02.01.2022 підписана відповідачем з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, що ним же і передбачено. Таким чином вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора. Як встановлено судом угода про надання споживчого кредиту №501414793 від 02.01.2022 передбачає надання кредиту готівкою в сумі 79000, 00 грн; 19, 99 % - тип ставки фіксована. Процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди; строк кредиту 60 місяців. Згідно меморiального ордеру №830490076 від 04.01.2022 вбачається, що [PERSON] отримав 79\~000, 00 грн. за кредитним договором №501414793 від 02.01.2022. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Ухвалюючи рішення по суті заявлених позовних вимог судом враховано також наступні обставини та застосовано наступні норми права. Згідно зі\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою\~статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Суд враховує, що зібрані у справі докази вказують на те, що сторони по справі уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Відповідач підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Отже, сторони вказаного договору досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. Суд бере до уваги, що умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст.\~629\~ЦК\~України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 в справі №210/1504/13-ц, від 03.12.2020 в справі №569/16767/16-ц, від 07.12.2022 в справі №953/1904/20, від 22.02.2023 у справі №159/36087/15-ц. Банк направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості в розмірі простроченого боргу. Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов угоди позичальником не усунуті. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що [PERSON] згідно з угодою №501414793 від 02.01.2022 станом на 05.11.2024 має заборгованість, що становить 166736,96 грн, з яких: за кредитом: 79000,00 грн, по відсотках: 44760,96 грн, по комісії: 42976,00 грн. У той же час суд вважає, що відповідач частково звільнений від сплати відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором №501414793 від 02.01.2022, з огляду на таке. Частиною 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі №199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 по справі №426/4264/19. Як видно з матеріалів справи, відповідач проходить військову службу у Збройних Силах України та проходив її з поміж іншого з 26.02.2022 по 16.03.2023, що підтверджується копією військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] від 05.10.2011, довідками та витягами з наказів військових частин. З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що за період з 02.01.2022 по 04.11.2024 кредитором було здійснено нарахування процентів за користування кредитом, розмір заборгованості становить 44760,96 грн. Отже, в період виконання умов кредитного договору, а саме з 26.02.2022 по 16.03.2023, на відповідача поширювалися пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Відтак, нарахований відповідачу за кредитним договором розмір відсотків з 26.02.2022 по 16.03.2023, що складає 16792, 34 грн. не підлягає стягненню на користь позивача. Натомість, як встановлено судом, заборгованість за тілом кредиту та нараховані відсотки в сумі 27968, 62 грн. (за виключення відсотків з 26.02.2022 по 16.03.2023 в сумі 16792, 34 грн.) повністю обґрунтовані та не суперечать умовам договору, з якими відповідач погодився. У частині заявленої позовної вимоги про стягнення по даному кредитному договору комісії в сумі 42976,00 грн, необхідно врахувати наступне. Згідно укладеної між сторонами угоди про надання споживчого кредиту передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 1, 6 % від суми кредиту, що складає 1264, 00 грн. (пункт 1 та розділ І) . 10.06.2017 набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі - у редакції на час виникнення спірних правовідносин), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в Додатком №1 Угоди про надання споживчого кредиту №501414793 від 02.01.2022 (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає з 02.01.2022 по 05.11.2024 42976, 00 грн. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1 та розділу І кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача комісії необхідно відмовити. Суд констатує, що в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 06.11.2023 (справа №204/224/21, провадження № 61-4202сво22), де остання відступила від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 18.01.2023 у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21), в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку про те, що за відсутності рішення суду про визнання правочину чи його окремих частин недійсними діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), тобто всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені зобов`язання, в тому числі і обов`язок позичальника сплачувати комісію - підлягали виконанню. Також, при цьому суд звертає увагу на те, що відповідач і його представник не надали суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів, наданих позивачем в частині укладення, підписання кредитного договору. Доводи представника відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема і зазначеним вище меморіальним ордером №830490076 від 04.01.2022 та виписками по рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] . Оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором за угодою про надання споживчого кредиту №501414793 від 02.01.2022 у розмірі 106 968 (сто шість тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн 62 коп., із яких: заборгованість за сумою кредиту становить 79000,00 грн; заборгованість за відсотками 27968, 62 грн. Таким чином, позов підлягає до задоволення частково. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1553 грн 97 коп. (64, 15 %) відповідно до статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. У частині заявлених витрат на правничу допомогу, суд врахував наступне. Частиною 4\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Як встановлено судом, для надання професійної правничої допомоги АТ «Сенс Банк» звернулось до Адвокатського об`єднання «СмартЛекс», про що укладено Договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025 (в формі електронного документу шляхом підписання електронними підписами у сервісі Вчасно). Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; - за отримання рішення суду 225,00 грн; - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. Зважаючи на той факт, що позивач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суд вважає, що обґрунтованим та співмірним в даному випадку та з огляду на часткове задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8781, 97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial