Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача Позивач [PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком, [PERSON] , за його місцем проживання: [ADDRESS] , та залишити малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на самостійному вихованні та утриманні у батька [PERSON] . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що між ним та відповідачкою [PERSON] 09 червня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №406, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі №755/2372/24 від 12 лютого 2024 року було розірвано. Зазначив, що [INFO] у них з відповідачкою народилася дочка - [PERSON] . Посилався, що за усною домовленістю сторін спільна дитина - [PERSON] залишилася проживати разом із ним, батьком, оскільки він мав та має більше можливостей повністю утримувати та виховувати дитину. Зазначив, що наразі вони з дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, посилався, що, починаючи з лютого 2024 року і по сьогодні дитина проживає і перебуває на утриманні та вихованні батька. Зазначив, що згодом відповідач почала заявляти претензії щодо того, з ким має проживати [PERSON] та що саме вона самостійно має займатися утриманням та вихованням дитини, у зв`язку з чим у них виник спір щодо визначення місця проживання дитини та її самостійного утримання та виховання. Зауважував, що після розірвання шлюбу, дочка не проживала з відповідачем. Дочка зустрічається з матір`ю один-два рази на місяць і по декілька годин проводить з нею час. Проте матір не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її вихованням та успіхами у навчанні, не в змозі здійснювати самостійне виховання та утримання дитини, а також, на думку позивача, не зможе створити належні умови проживання доньки. Аргументи учасників справи Відповідач [PERSON] процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. 30 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку на адресу Московського районного суду м.Харкова надійшли «пояснення стосовно заяви» від [PERSON] , в яких зазначено, що позовну заяву від позивача [PERSON] вона отримала, не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з позивачем. Повідомлено, що, ураховуючи матеріальні можливості позивача, його здатність забезпечити дитині належні умови проживання, навчання та розвитку, а також її неможливість створити такі ж умови, у зв`язку з її частими від`їздами закордон і відсутністю достатнього фінансового забезпечення, вважає, що проживання дочки з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області 05 травня 2025 року на електронну поштову адресу суду надійшла заява, в якій представник третьої особи просить суд розглядати справу за позовом [PERSON] без участі представника Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області. 04 червня 2025 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області засобом поштового зв`язку надійшов висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку. Рух справи Московський районний суд м.Харкова ухвалою від 28 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] залишив без руху, установив позивачеві строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення копії ухвали. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 13 березня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання, зобов`язав третю особу відповідно до положень ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 04 квітня 2025 рокузадовольнив заяву представника позивача - адвоката Зайцева В.В. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку. Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Салтівський районний суд м. Харкова ухвалою від 24 липня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Закрив підготовче провадження у зазначеній справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Судові повістки про виклик позивача в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання позивача: [ADDRESS] , повернулися до суду, як неотримані останнім із зазначенням у довідці про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом згідно з вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України. Судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області. Суд, беручи до уваги, що позивач, відповідач та представник третьої особи належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, представник третьої особи ініціював суду заяву про розгляд справи за відсутності Служби у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, позивач у судовому засіданні представлений повноважним представником, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю вказаних учасників справи, проти чого не заперечував присутній у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача - адвокат Зайцев В.В. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, як про це зазначено у позовній заяві. Крім того, посилався, що відповідачем до суду були надіслані пояснення, в яких вона підтримала позовні вимоги позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , про що 22.06.2013 складено відповідний актовий запис за №1650 та що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 12). Згідно з копією рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024, ухваленого у справі №755/2372/24, провадження №2-о/755/137/24 за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дитину, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 11.04.2014, актовий запис №406, - розірвано (а.с. 13-15). У вказаному вище рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дитину, суд установив обставину того, що заявники від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , 05.02.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні та спілкуванні з нею, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шулік А.А., реєстровий №68. Відповідно до п. 3 Договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 зворот). Як убачається з копії листа №5-06.08.2024 від 06.08.2024 Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України, в Базі даних центру наявна інформація щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією у період з 01.01.2022 по 14.08.2024 громадянкою України [PERSON] , [INFO] , а саме: 08.02.2022 - виїзд через пункт пропуску Київ (Жуляни), 26.08.2022 - в`їзд через пункт пропуску Грушів; 16.09.2022 - виїзд через пункт пропуску Могилів - Подільський, 29.12.2022 - в`їзд через пункт пропуску Шегині; 12.01.2023 - виїзд через пункт пропуску Грушів, 24.02.2023 - в`їзд через пункт пропуску Лужанка; 08.03.2023 - виїзд через пункт пропуску Устилуг, 22.05.2023 - в`їзд через пункт пропуску Мостиська; 05.06.2023 - виїзд через пункт пропуску Шегині, 02.02.2024 - в`їзд через пункт пропуску Мостиська; 19.02.2024 - виїзд через пункт пропуску Краківець (а.с. 15). Відповідно до копії Витягу з реєстру територіальної громади від 07.11.2024 [PERSON] , [INFO] , з 05.04.2014 значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до копії Витягу з реєстру територіальної громади від 07.11.2024 [PERSON] , [INFO] , з 12.07.1994 значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Як убачається з копії Довідки №018/06-2024 від 08.07.2024, виданої за підписом Старости Рославичівського старостинського округу виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою - [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно з Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ФОВА-002528398, дійсним за період з 19.10.2023 до 19.10.2025, відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності, про наявність незнятої чи непогашеної судимості, про розшук стосовно [PERSON] , [INFO] , у вказаній системі відсутні (а.с. 19). Відповідно до Довідки вих. №42 від 08.11.2024, виданої [PERSON] за підписом Голови представництва «Сіско Сістемз Менеджмент Б.В.» [PERSON] , [PERSON] працював у «Представництві «Сіско Сістемз [PERSON] » з 24.10.2008 по 15.03.2024 за основним місцем роботи та займав посаду територіального менеджера по роботі з партнерами та за період з листопада 2023 року по березень 2024 року включно отримав дохід в сумі 2 287 837,27 грн, з яких 411 817,18 грн - ПДФО, 34 318,09 грн - військовий збір (а.с. 20). Відповідно до Довідки вих. №43 від 08.11.2024, виданої [PERSON] за підписом Директора ТОВ «Сіско Сістемз Україна» Мартинчук С.В., [PERSON] дійсно працює у ТОВ «Сіско Сістемз Менеджмент Б.В.» з 18.03.2024 за основним місцем роботи та займає посаду менеджера з послуг інформатизації та за період з 18 березня 2024 року по 31 жовтня 2024 року йому нараховано дохід у сумі 4 835 641,82 грн, з яких 870 415,54 грн - ПДФО, 72 534,82 грн - військовий збір (а.с. 21). Як це убачається з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 108648913 від 21.12.2017, [PERSON] станом на 21.12.2017 на праві приватної власності належить домоволодіння, загальною площею 230,9 кв.м, житловою площею 142,7 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). 05.02.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про поділ майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шулік А.О. Відповідно до умов вказаного договору сторонами за взаємною згодою здійснено поділ майна, набутого ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі у спільну сумісну власність, з якого [PERSON] в особисту приватну власність переходить: 1) земельна ділянка, площею 0,1183 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 3221483300:05:020:0070; 2) житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] в особисту приватну власність переходить: 1)нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,8 кв.м., опис об`єкта група приміщень №656 (Офіс №15) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1412876980000; 2)машиномісце, розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 19,1 кв.м., опис об`єкта Машиномісце [NUMBER] в паркінгу підвальної частини будинку; 3)автомобіль LEXUS, модель UX250Н, 2020 року випуску, держаний номерний знак [NUMBER] ; 4)майнові права на нежитлове приміщення №4, розташоване на першому поверсі житлового будинку за будівельною адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,68 кв.м., за Інвестиційним договором №18/12/2017-4НЖ від 18 грудня 2017 року, укладеним між ТОВ «Скайбуд Груп» та [PERSON] , право вимоги на яке набуте [PERSON] відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги від 26.04.2021, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Скайбуд Груп» (а.с. 23-24). Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва від 18.11.1999, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 18.11.1999 належало в рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 25). Зі змісту копії Договору №06-02-15-08/24 LMS від 15.08.2024, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ліцей «Мейн Скул», убачається, що [PERSON] замовляє та зобов`язується своєчасно сплатити освітні послуги, які можуть надаватися за цим Договором на навчання дитини у сфері повної загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів, а ТОВ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ліцей «Мейн Скул» зобов`язується надати особисто або із залученням третіх осіб освітні послуги (а.с. 26-30). Відповідно до копії квитанції про оплату №252280203 від 23.01.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 35 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 31). Відповідно до копії квитанції про оплату №262069420 від 15.03.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 31 зворот). Відповідно до копії квитанції про оплату №257347737 від 20.02.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 32). Відповідно до копії квитанції про оплату №257640325 від 15.04.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 32 зворот). Відповідно до копії квитанції про оплату №270917716 від 03.05.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 33). Відповідно до копії квитанції про оплату №279090401 від 18.06.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 20 000,00 грн, призначення платежу: «[PERSON], 5 Pascal» (а.с. 33 зворот). Відповідно до копії квитанції про оплату №292727962 від 13.09.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 19 800,00 грн, призначення платежу: « [PERSON] , 6 Pascal - вересень 2024» (а.с. 34). Відповідно до копії квитанції про оплату №297168686 від 12.10.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 19 800,00 грн, призначення платежу: « [PERSON] , 6 Pascal - листопад 2024» (а.с. 34 зворот). Відповідно до копії квитанції про оплату №300167843 від 01.11.2024 [PERSON] сплатив на користь ТОВ «Мейн Скул» грошові кошти в сумі 19 800,00 грн, призначення платежу: « [PERSON] , 6 Pascal - грудень 2024» (а.с. 35). Відповідно до копії квитанції про оплату №274461210 від 22.05.2024 [PERSON] сплатив на користь ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 23 900,83 грн, призначення платежу: «Thermal Location 22.06.-28.06 Надання послуг організованого заміського тематичного відпочинку та мовного практикуму» (а.с. 35 зворот). Згідно з копією картки № [NUMBER] про медичне страхування зі строком її дії з 20.07.2024 по 19.07.2025, застрахована особа - [PERSON] , страхувальник - ТОВ «Сіско Сістемз Україна» (а.с. 36). Суду надано копії фотографій, хто саме та станом на яку дату на них зображений, невідомо (а.с. 37-40). Суду надано копію заяви [PERSON] , [INFO] , від 13.09.2024, в якій зазначено, що він проживає в [ADDRESS] . Його сусід [PERSON] , [INFO] , має доньку [PERSON] , яку він виховує самостійно і утримує. Також він регулярно бачить, як [PERSON] разом з донькою проводять вільний час на дитячому майданчику, і як вони кожного ранку і вечора повертаються додому зі школи та роботи. [PERSON] постійно знаходиться з дитиною, він не помічав присутності іншого дорослого, який би брав участь у вихованні. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом КМНО Дрозд Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1223 (а.с. 41). Суду надано копію заяви [PERSON] , [INFO] , від 12.09.2024, в якій зазначено, що вона є подругою сім`ї [PERSON] , з якими спілкується протягом багатьох років. [PERSON] , [INFO] , має доньку [PERSON] . Протягом певного періоду вона спостерігала, як [PERSON] самостійно виховує доньку. Мама, [PERSON] , не займається вихованням дитини, також [PERSON] самостійно утримує і виховує доньку. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом КМНО Дрозд Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1219 (а.с. 41 зворот). Суду надано копію заяви [PERSON] , [INFO] , від 09.09.2024, в якій зазначено, що він проживає в [ADDRESS] . Його сусід [PERSON] , [INFO] , має доньку [PERSON] , яку він виховує самостійно і утримує. Також він регулярно бачить, як [PERSON] разом з донькою проводять вільний час на дитячому майданчику, і як вони кожного ранку і вечора повертаються додому зі школи та роботи. [PERSON] постійно знаходиться з дитиною, він не помічав присутності іншого дорослого, який би брав участь у вихованні. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом КМНО Дрозд Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1173 (а.с. 42). Суду надано копію заяви [PERSON] , [INFO] , від 11.09.2024, в якій зазначено, що він проживає в [ADDRESS] . Його сусід [PERSON] , [INFO] , має доньку [PERSON] , яку він виховує самостійно і утримує. Також він регулярно бачить, як [PERSON] разом з донькою проводять вільний час на дитячому майданчику, і як вони кожного ранку і вечора повертаються додому зі школи та роботи. [PERSON] постійно знаходиться з дитиною, він не помічав присутності іншого дорослого, який би брав участь у вихованні. Справжність підпису [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом КМНО Дрозд Н.В., зареєстровано в реєстрі за №1212 (а.с. 42 зворот). Згідно з копією характеристики учениці 5-го класу [PERSON] , виданої за підписом директора ТОВ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ліцей «Мейн Скул» Лілії Рвач без номеру та дати видачі, [PERSON] навчається в ТОВ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ліцей «Мейн Скул» м. Києва з 29 січня 2024 року. За час навчання дитина зарекомендувала себе позитивно. Батько відповідальна ставиться до виховання дочки, вчасно привозить дитину в школу, систематично контролює її навчання (а.с. 44). Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, отриманої Московським районним судом м. Харкова 25.02.2025 з Реєстру територіальної громади, за адресою - [ADDRESS] , [PERSON] значиться зареєстрованою з 31 жовтня 2024 року (а.с. 48-50). Відповідно до фотокопії акту обстеження умов проживання без номеру від 24.04.2025, складеного за підписом т.в.о. начальника [PERSON] , спеціаліста-бухгалтера [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS] . Будинок є житловим, двоповерховим, складається з 7 кімнат, є ігрова кімната для дитини, підвальні приміщення можна використовувати, як укриття. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам, для виховання та розвитку дитини наявна окрема кімната, повністю вмебльована, є необхідні речі, книги, повноцінне харчування, є все необхідне для навчання, життя та розвитку. У дитини з татом хороші стосунки, дитина любить малювати, займається баскетболом, рукоділлям (зі слів батька) (а.с. 111). Згідно з Висновком про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , із батьком, [PERSON] , №29 від 19.05.2025, наданого Службою у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , до досягнення дитиною чотирнадцятирічного віку (а.с. 123-124). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За правилами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України). Судом установлено, що предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини з батьком та залишення малолітньої дочки на самостійному вихованні та утриманні батька. Вирішуючи позовні вимоги позивача щодо визначення місця проживання дитини з батьком, суд керується таким. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правилами ч. 1, 2, 3 статті 160 СК України унормовано, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Положеннями ч. 1 ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, як убачається зі змісту висновку органу опіки та піклування, «згідно з усною домовленістю між батьками, [PERSON] залишилася проживати разом з батьком» (а.с. 123), а відтак, убачається відсутність спору між батьками дитини щодо місця проживання дочки сторін. У свою чергу, як убачається зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.02.2024, ухваленого у справі №755/2372/24, провадження №2-о/755/137/24, за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дитину, у мотивувальній частині рішення суд установив обставину того, що заявники від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 05.02.2024 між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні та спілкуванні з нею, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шулік А.А., реєстровий №68. Відповідно до п. 3 Договору місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 зворот). При цьому суд бере до уваги положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що вказаний вище Договір про визначення місця проживання дитини, яким [PERSON] та [PERSON] у позасудовому порядку визначили місце проживання їх дитини [PERSON] , 2013 року народження, з батьком [PERSON] за адресою його проживання - [ADDRESS] , розірвано або визнано недійсним у встановленому законом порядку. Доказів того, що відповідач [PERSON] не виконує або порушує умови договору суду не надано. Як це унормовано положеннями ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Правилами ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу наведених вище норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Разом з тим, суд ураховує, що ще до звернення позивача до суду з даним позовом, дитина, відповідно до укладеного між батьками дитини договору про визначення місця проживання дитини, проживає разом з батьком. Натомість, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували, що мати дитини - відповідачка [PERSON] вимагає зміни місця проживання дочки, як і відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. Між тим, суд вважає за необхідне відмітити, що станом на дату ухвалення судового рішення дитині [PERSON] , 2013 року народження, виповнилося 12 років, що, згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України, свідчить про наявність у неї права на визначення місце проживання - за спільною згодою батьків та самої дитини. Також суд зважає на вимоги ч. 4 ст. 29 ЦК України, згідно з якими, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З огляду на наведене вище, суд вважає, що позивач не довів, що його права щодо визначення місця проживання дитини порушені. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що між батьками дитини як на час звернення до суду з позовом, так і на час ухвалення судом рішення наявний спір щодо місця проживання дитини, що свідчить про те, що права позивача не порушені. Схожих висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10 липня 2024 року, прийнятій у справі №127/16211/23, провадження №61-1964св24). З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку щодо відсутності між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 Сімейного кодексу України, оскільки матеріали справи не містять та суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] своїми діями або поведінкою виявляє намір чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітньої дочки, місце проживання якої батьки дитини узгодили в укладеному ними Договорі про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні та спілкуванні з нею від 05.02.2024, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шулік А.А., реєстровий №68, що, у свою чергу, свідчитьпро визначення місця проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку. При цьому суд зауважує, що позивач та його представник не скористалися своїм процесуальним правом та не заявили клопотання про допит як свідка позивача, показання якого могли б бути джерелом доказів у силу приписів ст. 76, 90, 92 ЦПК України. Що стосується скерованих 30.04.2025 на адресу Московського районного суду м. Харкова засобом поштового зв`язку заяви «пояснень стосовно справи» [PERSON] , в яких зазначено, що [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , то суд зазначає, що відповідач [PERSON] не отримала жодної судової повістки у даній справі, усі судові повістки, які направлялися за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] повернулися до суду, як неотримані останньою із зазначенням у довідці про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Також суд бере до уваги обставини того, що «пояснення стосовно справи» від імені [PERSON] надійшли засобом поштового зв`язку, справжність підпису [PERSON] у скерованих до суду поясненнях у встановленому законом порядку не засвідчено, а у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд позбавлений можливості впевнитися у справжності такого волевиявлення останньої. Будь-яких засобів зв`язку (номер телефону тощо), окрім зареєстрованого місця проживання [PERSON] , надіслана до суду заява не містить, як і не містить таких відомостей пред`явлений позивачем позов. Як це унормовано положеннями ч. 2 ст. 206 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , роз`яснити останній наслідки визнання позову суд позбавлений можливості. У свою чергу, у зв`язку з тим, що справжність підпису [PERSON] у надісланих суду поясненнях не засвідчена у встановленому законом порядку, про те, що такі пояснення, в яких зазначено про визнання позову, підписала та надіслала засобом поштового зв`язку саме відповідач, можна лише припускати, що є неприпустимим в розумінні цивільного процесуального законодавства. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведені вище обставини, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, про що зазначено у надісланих суду засобом поштового зв`язку «поясненнях стосовно заяви». Відтак, беручи до уваги викладене вище, суд вважає, що вимога позивача про визначення місця проживання дитини з батьком задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про залишення малолітньої дочки сторін на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] , суд зазначає про таке. Відповідно до вимог ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Як це унормовано положеннями ч. 4 ст. 15 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини визначені положеннями ст. 150, 151 СК України. За правилами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями ч. 1-3 ст. 157 СК України закріплено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З аналізу зазначених вище норм слідує, що Сімейним кодексом України передбачено рівні права та обов`язки батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. При цьому один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з ними. Сплата аліментів є одним із способів виконання батьками обов`язку з утримання дітей. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дітей може бути підтверджений рішенням суду під час вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Суд констатує, що проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав, що закріплено вимогами ст.164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, відповідно до яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки положеннями Сімейного законодавства України чітко визначено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Правила Сімейного кодексу України не встановлюють підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само, як визначена положеннями ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно з ч. 3, 4 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, прийнятої у справі №917/1307/18). За таких обставин, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що надані позивачем докази жодним чином не підтверджують факт повного ухилення матері від участі у вихованні дитини. Водночас судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачка [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою [PERSON] та брати участь у її вихованні, що [PERSON] остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Епізодичне перебування матері дитини - відповідачки [PERSON] закордоном не спростовує наведених вище висновків суду. У свою чергу, посилання позивача у пред`явленому позові на те, що він має стабільне матеріальне становище та має можливість матеріально забезпечувати їх з відвідачем дитину всім необхідним не нівелює прав та обов`язків відповідачки, як того з батьків, який проживає окремо від дитини, закріплених положеннями СК України, якими визначено рівність прав та обов`язків батьків (матері і батька) щодо дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; закріплено, що один із батьків, який проживає окремо від дітей, зобов`язаний брати участь у їх вихованні, має право на особисте спілкування з ними, зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Між тим, зміст пред`явленого позивачем позову не містить жодних обґрунтувань, а представником позивача у судовому засіданні суду не зазначено, з порушенням яких саме прав [PERSON] та прав їх з відповідачкою дитини пов`язана позовна вимога до [PERSON] про залишення їх спільної дочки [PERSON] на самостійному утриманні та вихованні позивача. Що стосується нотаріально посвідчених заяв свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які міститься при матеріалах справи та на які, як на доказ в обґрунтування обставин, викладених у пред`явленому позові посилається позивач та його представник, то суд не бере їх до уваги, позаяк [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як свідки судом не допитувалися, про кримінальну відповідальність відповідно до вимог ст. 384, 385 КК України не попереджалися, до присяги не приводилися. Також суд зважає на те, що надання показів свідків шляхом посвідчення їх показань нотаріусом цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Нотаріус, посвідчуючи заяви вказаних осіб, підтвердив лише справжність їх підпису, обставин, викладених у заявах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не перевіряв. Так, правилами ст. 90-93 ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 67 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин. У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд. Надання показів свідків, шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові, прийнятій 20 травня 2020 року по справі №200/17947/16-ц. Так, суд звертає увагу, що ані позивачем ані його представником у ході судового розгляду справи не заявлялося клопотання про виклик та допит як свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а за змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, як це закріплено вимогами ч. 2 ст. 13 ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З огляду на наведене вище, суд при вирішенні справи не бере до уваги наведені вище заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи наведене вище, суд вважає, що у справі, яка перебуває на розгляді суду, відсутній спір про право, а за відсутності між сторонами відповідного спору, суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні у першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) - зокрема, в суді. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як це унормовано положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що батьки малолітньої [PERSON] , 2013 року народження, - [PERSON] та [PERSON] самостійно визначили місце проживання їхньої спільної дочки [PERSON] з батьком - [PERSON] . Жодних доказів на підтвердження обставин того, що між батьками дитини наявний спір щодо місця проживання дитини суду не надано. Позовні вимоги щодо залишення малолітньої дочки сторін на самостійному вихованні та утриманні батька - позивача [PERSON] останнім жодним чином не обґрунтовані та не доведені. У свою чергу, як це унормовано правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на наведене вище, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають підстави вважати, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з батьком та залишення дитини на самостійному вихованні та утриманні батька задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed