Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), діючи через свого представника адвоката Синюка С.Л., звернувся до суду з позовом до АТ «СК «КРАЇНА» (далі відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 80 937 грн 50 коп., з яких 40 200 грн 00 коп. моральної шкоди, 6 237 грн 50 коп. невідшкодованих витрат на поховання та 34 500 грн 00 коп. витрат на встановлення надгробного пам`ятника. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 01 серпня 2023 року приблизно о 08 год 30 хв, водій [PERSON] , керуючи вантажним сідловим тягачем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині провулку Фабричний в м. Рівне у напрямку вулиці Генерала Безручка, на пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] , сином якої є [PERSON] , загинула. Внаслідок вказаної події позивачу було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №12023180000000300. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена полісом № ЕР/214558666 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «КРАЇНА». Страхова сума за полісом ЕР/214558666 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000 грн 00 коп. 16 липня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхову подію та заявою про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат; витрат на поховання в розмірі 12 475 грн 00 коп., а також витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 34 500 грн 00 коп. В досудовому порядку відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування, а саме: 40 200 грн 00 коп. моральної шкоди; 6 237 грн 50 коп. витрат на поховання, а в частині витрат на встановлення пам`ятника відмовив та рекомендував звернутися до органів самоврядування для отримання довідки про встановлення надгробного пам`ятника. При цьому, у страховика відсутнє право на власний розсуд зменшувати, а тим паче відмовляти у виплаті страхового відшкодування, яке встановлено законом. 13 жовтня 2025 року представником відповідача Усенком А.М. сформовано в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, який зареєстрований канцелярією суду 14 жовтня 2025 року. У відзиві представник відповідача Усенко А.М. просить відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СК «КРАЇНА» у повному обсязі. Зазначає, що 08 вересня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання на користь позивача у загальному у розмірі 46 437 грн 50 коп., та складено страховий акт № 99-09/71691/Ж/3.2.29. 10 жовтня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» прийнято рішення про здійснення доплати страхового відшкодування за витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника на користь позивача у розмірі 17 250 грн 00 коп., та складено страховий акт № 99-09/71691/Ж/Д/1/3.2.29. Факт оплати на користь позивача страхового відшкодування за витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 17 250 грн 00 коп. підтверджується також платіжною інструкцією №49564 від 10 жовтня 2025 року. Натомість, відповідно до отриманої постанови про закриття кримінального провадження від 26 червня 2024 року встановлено, що пішохід [PERSON] загинула по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху, тому розмір страхового відшкодування було зменшено, на підставі п. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - [PERSON] , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та [PERSON] , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди. У відповідності до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - [PERSON] , має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два. 20 жовтня 2025 року представником позивача [PERSON] сформовано в системі «Електронний суд» відповідь відзив, яка зареєстрована канцелярією суду 21 жовтня 2025 року. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] зменшив позовні вимоги у зв`язку з доплатою страхового відшкодування в розмірі 17 250 грн 00 коп. та просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 63 687 грн 50 коп., з яких 40 200 грн 00 коп. моральної шкоди, 6 237 грн 50 коп. витрат на поховання, 17 250 грн 00 коп. витрат за встановлення пам`ятника. Представник позивача [PERSON] у відповіді на відзив зазначив, зокрема, що оскільки, позивачу заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 23 жовтня 2025 року представником відповідача Усенком А.М. сформовано в системі «Електронний суд» заперечення, які зареєстровані канцелярією суду 23 жовтня 2025 року, які за змістом аналогічні відзиву на позовну заяву. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 30 вересня 2025 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник АТ «СК «КРАЇНА» Усенко А.М. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року, постановленої без оформлення окремого документа та зазначеної в протоколі судового засідання, прийнято заяву про зменшення позовних вимог. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 24 жовтня 2007 року. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 жовтня 2023 року. Так, 01 серпня 2023 року приблизно о 08 год 30 хв водій [PERSON] , керуючи автомобілем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині провулку Фабричний в м. Рівне у напрямку вулиці Генерала Безручка, на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] померла. Згідно довідки про причину смерті (до форми № 106/о) № 459 [PERSON] померла [INFO] , причиною смерті зазначена масивна травма тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів. 26 червня 2024 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Рівненській області Тумаком І.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023180000000300 від 01 серпня 2023 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В постанові зазначено, що незадовго до смерті [PERSON] вживала алкогольні напої, кількість етилового спирту в крові, за своєю функціональною оцінкою, може відповідати легкому алкогольному сп`янінню. Також в постанові зазначено, що у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена полісом № ЕР/214558666 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «КРАЇНА». 16 липня 2025 року позивач подав до АТ «СК «КРАЇНА» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування. Як слідує з страхового акта № 99-09/71691/Ж/3.2.29 від 08 вересня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» розмір страхового відшкодування становить 46 437 грн 50 коп. 09 вересня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» повідомило позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 46 437 грн 50 коп. В подальшому страховим актом № 99-09/71691/Ж/Д/1/3.2.29 від 08 жовтня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» встановлено розмір страхового відшкодування на пам`ятник в розмірі 17 250 грн 00 коп. 08 жовтня 2025 року АТ «СК «КРАЇНА» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 17 250 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 49564 від 08 жовтня 2025 року. Договорами-замовлення СК № 002518 та № 002519 від 03 серпня 2023 року, товарним чеком та фіскальним чеком підтверджуються втирати позивача на організацію поховання матері [PERSON] в розмірі 12 475 грн 00 коп. А бланком індивідуального замовлення та виготовлення надмогильного пам`ятника, фіскальними чеками від 01 жовтня 2024 року, від 20 листопада 2024 року та актом прийому-передачі виконаних робіт підтверджується оплата надмогильного пам`ятника в розмірі 34 500 грн 00 коп. Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналіз положень ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Згідно роз`яснень, даних в п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.4. Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір усіх здійснених страхових відшкодувань за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, визначену у страховому полісі (пункт 27 Закону). Ці норми Закону встановлюють не порядок розрахунку розміру страхового відшкодування, а мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може. Як встановлено судом, 01 серпня 2023 року водій [PERSON] , керуючи вантажним сідловим тягачем «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом «SCHMITS SKO 24L», реєстраційний номер [NUMBER] , на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка внаслідок отриманих травм померла. 26 червня 2024 року старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУНП в Рівненській області Тумаком І.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023180000000300 від 01 серпня 2023 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В постанові зазначено, що у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення пішоходом [PERSON] Правил дорожнього руху. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «DAF FX 460 FT», реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «КРАЇНА». 16 липня 2025 року позивач [PERSON] , який є сином [PERSON] , звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідач визнав подію страховою та перерахував на рахунок позивача страхове відшкодування в розмірі 46 437 грн 50 коп., з яких 40 200 грн 00 коп. моральна шкода, 6 237 грн 50 коп. витрати на поховання, та під час перебування справи на розгляді у суді здійснив виплату страхового відшкодування на виготовлення пам`ятника в розмірі 17 250 грн 00 коп. У відшкодуванні іншої половини моральної шкоди, витрат на поховання та витрат на виготовлення пам`ятника відповідачем відмовлено з огляду на грубу необережність [PERSON] . Однак, на думку суду, наявність в діях [PERSON] грубої необережності, яка виразилась у нехтуванні нею Правил дорожнього руху не надає право на зменшення виплати страховиком гарантованого розміру моральної шкоди, яка встановлена спеціальним (профільним) законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і не перевищує ліміту відповідальності страховика (320 000 грн 00коп.). У відповідача, як у страховика, виник обов`язок з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, так як розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, та з боку позивача здійснені всі дії, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо отримання страхового відшкодування. Відповідно суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 63 687 грн 50 коп. За таких обставин, позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: approved