Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] . В обґрунтування позову в частині розірвання шлюбу зазначає, що 04.06.2011 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який був зареєстрований у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 294 від 04.06.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 04.06.2011 року. Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен зі сторін має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Між ними постійно виникають сварки. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства припинено, сторони не проживають разом, не спілкуються між собою, а відтак, за глибоким переконанням Позивачки, подальшого сенсу підтримувати такі сімейні відносини не має, примирення між сторонами неможливе. Шлюб розривають сторони вперше. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів зазначає, що від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.11.2015 року, актовий запис № 1097 від 19.11.2015 року. Неповнолітня дитина проживає разом з Позивачем, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-18/3-512 від 26.04.2018 року. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень Позивач не зможе самостійно забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). На підставі викладеного: просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дочки. Позивач та її представник, у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином. Позивач через канцелярію суду надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 червня 2011 року Комунарським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Запорізького\~міського управління\~юстиції,\~сторони 04.06.2011\~року зареєстрували\~шлюб,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №294. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії С, за № [NUMBER] який належить [PERSON] . Відповідно до Довідки №04-18/3-512 від 26.04.2018 року про реєстрацію місця проживання особи неповнолітня [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, судом встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] , проживає разом з нею. Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов в частині розірвання шлюбу є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи та підтверджується довідкою МСЕК та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим була звільнена від сплати судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. За такого суд приходить до висновку, що судові витрати пов`язані із сплатою судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація України (01601, ЄДРПОУ 26255795, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5). Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами, як вбачається з матеріалів справи, не було надано доказів розміру доходу відповідача. На його утриманні інших осіб, зокрема, дітей, не перебуває. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже,\~при визначенні\~частки доходу\~відповідача,\~яка підлягає\~стягненню як\~аліменти,\~суд,\~враховуючи,\~що батьки\~несуть однаковувідповідальність за виховання і розвиток дитини, яка проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з розмірів прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, зважаючи на те, що відповідач є працездатним, на його утриманні інших осіб немає, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останньою повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів при подачі заяви, з відповідача на користь держави (стягувачем є Державна судова адміністрація України (01601, ЄДРПОУ 26255795, м.Київ, вул.Липська, буд.18/5).

Outcome: approved