Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

25 грудня 2024 року Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що заочним рішенням Печорського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року у справі №757/67707/21-ц відібрано дитину - [PERSON] від батьків [PERSON] та [PERSON] . Попередньо, 14 липня 2021 року на території Печорського району міста Києва у підвальному технічному приміщенні житлового будинку за адресою [ADDRESS] , виявлена родина з дітьми. Мати - [PERSON] та її діти, серед яких - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (довідка надана центром відділу надання адміністративних послуг виконавчого комітету Богуславської міської ради від 15.09.2021 № 06-28/254). 30 листопада 2021 року відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 758 «Про відібрання дітей», [PERSON] відібрано у батьків з метою запобігання тяжких наслідків та убезпечення дитини. 1 грудня 2021 року дитину [PERSON] , [INFO] , поставлено на первинний облік дітей в Службі у справах дітей та сім`ї Печерської райдержадміністрації (накази Служби), як дитину залишену без батьківського піклування. 2 грудня 2021 року [PERSON] тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Протягом 7 днів після відібрання дитини Печорською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування було подано позов до Печерського райсуду міста Києва про відібрання дитини та стягнення аліментів, третя особа - служба у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Богуславської міської ради. 1 березня 2022 року, відповідно до наказу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 35-К, вихованців центру, в тому числі [PERSON] , евакуйовано до Німеччини, місто Вупперталь, де він перебуває по теперішній час. 22 серпня 2023 року за №382 підготовлено розпорядження Печерської райдержадміністрації про надання неповнолітньому [PERSON] статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування». З дати відібрання малолітнього [PERSON] у батьків, до теперішнього часу батьки дитини не зверталися ні до служби, ні до суду з заявою про повернення дитини. Долею дитини не цікавилися. Матеріально не допомагали. З днями народження та іншими святами не вітали, не цікавилися його станом здоров`я, навчанням. За місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] батьки не проживають, так як там будинок непридатний для проживання. Підвальне приміщення у місті Києві батьки звільнили відразу після відібрання дитини і їх місце проживання/перебування в місті Києві - не відоме. На запит служби, управлінням у справах неповнолітніх міської адміністрації міста Вупперталю, Німеччина від 14 травня 2024 року надана інформація про вихованців реабілітаційного центру, зокрема і про [PERSON] : хлопець проживає в дитячо - юнацькій інтернатній групі міста Вупперталь з 20 січня 2024 року за власним бажанням. Відчуває себе комфортно, добре інтегрований в групу, регулярно відвідує школу, має друзів. Потребує підтримки у вивченні німецької мови. Марат регулярно відвідує українських друзів - ровесників з українського дитячого будинку, а також ночує в їх інтернатних групах. Регулярно спілкується з повнолітньою сестрою - [PERSON] , яка теж проживає у Німеччині, переписується в соціальних мережах. Здоров`я дитини задовільне, серйозних захворювань протягом останнього часу не було. 3 червня 2024 року службою направлено лист до управління у справах неповнолітніх міста Вупперталь з проханням організувати онлайн зустріч з вихованцями центру, але відповіді не надходило. 8 липня 2024 року до служби у справах дітей та сім`ї Богуславської міської ради направлено лист з проханням захистити житлові права неповнолітнього [PERSON] . У відповіді зазначено, що по досягненню [PERSON] 16 річного віку, необхідно буде звернутися до виконавчого комітету Богуславської міської ради для постановки дитини на квартирний облік та надано фотографії будинку, в якому зареєстрований останній. Будинок зарослий та пророслий деревами та кущами, що неможливо до нього підійти. Це є ще одним із доказів, що батьки дитини, [PERSON] та [PERSON] , не думають про повернення дитини, не намагаються створити для сина належні умови для проживання. За інформацією служби у справах дітей та сім`ї Богуславської міської ради, мати дитини за адресою реєстрації місця проживання не проживає. Будинок занедбаний, знаходиться в чагарниках (хащах), стіни частково зруйновані, вікна в будинку - відсутні. Зі слів сусідів, у вказаному будинку більше 5-6 років ніхто не проживає. Також повідомили, що мати дітей не зверталась ні з приводу розшуку своїх дітей, ні з заявою про їх повернення. Враховуючи те, що дитина перебуває на первинному обліку в службі у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та те, що служба займається безпосередньо веденням справ та координацією діяльності стосовно захисту прав дитини, підготовлено висновок служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав. Вказаний висновок розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та членами комісії прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] як таких, що ухиляються від виконання батьківських обов`язків та подачі позову до суду. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13 січня 2025 року було прийнято до провадження вказану позовну заяву за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 27 лютого 2025 року у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав провадження закрито у зв`язку зі смертю останнього. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, заступник голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації Невмержицький А. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що на даний час має всі потрібні житлово-побутові умови для сина, із дитиною підтримує стосунки, спілкується по телефону, від його виховання не ухиляється і хоче, щоб син повернувся додому та жив з нею, тому просить не позбавляти її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей та сім`ї Богуславської міської ради [PERSON] зазначила, що дійсно за 2023-2025 рік змінилися обставини, які свого часу призвели до відібрання дитини у відповідачки, загинув батько хлопця, відповідачка поліпшила свої житлово-побутові умови та хоче жити із сином, але у свою чергу протягом вищевказаного періоду не порушувала питання про повернення вилученого сина. Суд, заслухавши пояснення відповідачки та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 3 червня 2022 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області, [PERSON] народився [INFO] в м. Богуслав, Богуславського району, Київської області. У графі «мати» зазначена відповідачка [PERSON] , у графі «батько» - [PERSON] (а.с.13). Із копії розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 листопада 2021 року вбачається, що за результатом розгляду клопотання служби у справах дітей та сім`ї прийнято рішення відібрати у матері [PERSON] та батька [PERSON] неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Також зобов`язано службу у справах дітей та сім`ї вирішити питання подальшої долі дітей та подати позов про позбавлення батьків батьківських прав відносно їх дітей (а.с.10-11). Із копії розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 22 серпня 2023 року вбачається, що неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштованому до центру соціально-психологічної реабілітації дітей 31 служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» на підставі рішення Печерського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року у справі №757/6770/21-ц про відібрання дітей та стягнення аліментів на дитину (а.с.12). Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради неодноразово виїжджала за адресою проживання відповідачки в [ADDRESS] з метою обстеження умов проживання, однак їх не вдалося здійснити, оскільки будинок знаходиться у чагарниках, стіни частково зруйновані, шибки у вікнах відсутні, і зі слів сусідів у даному будинку понад 5-6 років ніхто не проживає (а.с.14-15). Також у матеріалах справи міститься висновок служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 4 вересня 2024 року № 105/38-1153 про доцільність позбавлення батьківських прав, із якого вбачається, що служба вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.16-18). У зв`язку із введенням воєнного стану на території України Указом Президента України №64/2022 та постановою Кабінету Міністрів України №116 від 28 лютого 2022 року, директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 видано наказ №35К від 1 березня 2022 року щодо евакуації вихованців центру, внаслідок чого дітей, у тому числі [PERSON] , було евакуйовано до Німеччини (а.с.19-21). Відповідно до заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 5 липня 2023 року неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано у батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, та стягнуто з батьків аліменти на утримання сина (а.с.27-33). Згідно витягу з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 червня 2025 року, під час засідання комісії була присутня [PERSON] , яка пояснила, що син [PERSON] наразі перебуває за кордоном у Німеччині, але вони спілкуються весь час за допомогою відеозв`язку, син неодноразово їй повідомляв, що планує повернутися в Україну. Також зазначила, що на даний час створила належні умови для проживання та виховання сина і не хоче, щоб її позбавляли батьківських прав (а.с.105). Разом із тим судом було досліджено акт бесіди від 20 червня 2025 року, який міститься у матеріалах справи, між [PERSON] та заступником начальника ССДС-начальником юридичного Гой Т.І., проведеної на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини. Згідно акту під час проведення бесіди вбачається, що Марат на даний час перебуває за кордоном у Німеччині, там проживає та навчається. З мамою [PERSON] має теплі стосунки, вони спілкуються з нею та старшим братом [PERSON] по телефону, маму любить, сумує за нею, і заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Також повідомив, що знає про смерть батька [PERSON] , і після закінчення воєнного стану планує повернутися в Україну, до рідних (а.с.104). На підтвердження своїх слів відповідачкою [PERSON] було надано суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 6 жовтня 2025 року, із якого встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Не працює. Має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] (відповідачка), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (внук), [PERSON] , [INFO] (внучка). Будинок загальною площею 100,00 кв.м., житлова площа - 62 кв.м. Санітарний стан будинку задовільний. Характеристика сім`ї: сім`я проживає у цегляному житловому будинку, який опалюється природнім газом та твердим паливом. Внутрішній санвузол наразі відсутній. Будинок обставлений належними меблями та має 5 кімнат, у кімнатах чисто та охайно, нещодавно був проведений косметичний ремонт. Також є земельна ділянка розміром 0,45 га, на якій родина вирощує овочі для власного споживання. Скарг від сусідів та правоохоронних органів щодо родини не надходило. Комісія надала висновок, що сім`я в основному забезпечена усім необхідним для повноцінного життя як дорослих, так і дітей. Відносини у сім`ї задовільні, а тому комісія вважає, що на даний час [PERSON] створила належні житлово-побутові умови для спільного проживання сина [PERSON] зі своєю родиною. Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 у п.53 - «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». У п.54 зазначеної постанови Верховний суд зазначив: «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте висновок органу опіки і піклування має виключно рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду. Суд оцінює його разом з іншими доказами у справі. Суд вправі не погодитися з таким висновком, якщо він не відповідає фактичним обставинам справи або інтересам дитини. Так, суд не погоджується із висновком служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки у судовому засіданні спростовано доводи позивача про доцільність позбавлення батьківських прав. Крім того, висновок було складено ще у вересні 2024 року, на даний час життєві обставини відповідачки змінилися, і інформація, викладена у висновку, не відповідає реальному стану життя [PERSON] . Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та не встановив підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] . Судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Натомість судом встановлено, що відповідачка [PERSON] усвідомлено підійшла до процесу покращення житлово-побутових умов, проживає у будинку з іншими членами своєї родини, у тому числі своїми дітьми та онуками, підтримує зв`язок зі своїм сином [PERSON] , регулярно спілкується із ним, зі слів дитини з мамою вони мають теплі стосунки, він сумує за мамою, любить її і бажає повернутися до неї в Україну після війни. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дітей, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися у даному випадку застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed