Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири в розмірі 23 798,00 грн. та 2000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу на належить об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-126 від 06.01.2025. 28.10.2024 комісією у складі працівників житлово-експлуатаційної дільниці № 901 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» в особі в.о. головного інженера [PERSON], майстра технічної дільниці [PERSON] , слюсаря - сантехніка [PERSON] , склали акт залиття квартири [ADDRESS] по зверненню [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що квартира № 67 розташована на 12 поверсі 14 поверхового будинку 1988 року забудови з усіма комунальними зручностями. Залиття квартири № 67 виникло з вище розташованої квартири № 73 . На неодноразові звернення в телефонному режимі, [PERSON] відмовилась виплатити суму завданих збитків 23798,00 грн. на поточний ремонт квартири позивача, усунення наслідків залиття квартири. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду у 2000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Майстренка О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, в якій відповідачу в порядку ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено 15-денний строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 06 листопада 2025 року представника позивача, адвокатом Іваницькою О.П. подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштовим зв`язком копії ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви. Проте конверт повернувся до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до ч. 9 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною першою ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що позивачу та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 17.01.2003 № [NUMBER] . Відповідно до листа №062/14-126 від 06.01.2025, наданого КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за даними реєстраційних криг реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Мін`юсті 25 серпня 2005 року за № 927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком № 4. Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено. 28 жовтня 2024 року комісією у складі працівників житлово-експлуатаційної дільниці № 901 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» складено акт залиття квартири [ADDRESS] по зверненню [PERSON] . Згідно даного Акту, під час обстеження встановлено, що квартира № 67 розташована на 12 поверсі 14 поверхового будинку 1988 року забудови з усіма комунальними зручностями. Залиття квартири № 67 виникло з вище розташованої квартири N 73 . В квартирі № 67 залито: кухня S - 9,0 м.кв. (водоемульсійне фарбування); стіни - S - 7,85 м.кв. (шпалери); коридор - 9,6 м. кв. - стіна - S - 1,8 м.кв. (відшварування шпалер); кімната S - 14,7 м.кв., стреля - S - 0,3 м.кв. (водоемульсійне фарбування); стіни - S - 0,9 м.кв. (відшарування шпалер по стику); вбиральня - S 1,2 м.кв. (водоемульсійне фарбування). В зону залиття в вбиральні потрапили двері, також в зону залиття потрапила електрична проводка на ванну та вбиральню, світло в наявності, але мерехтить в ванній кімнаті. Причина залиття: встановити не виявилось можливим так як мешканці вище розташованої квартири № 73 при спілкуванні в телефонній розмові категорично відмовились надати доступ для проведення обстеження інженерних мереж та встановлення причин залиття. На даний час протікань та прокапування в кв. 67 не виявлено, тому залиття вважається разовим з вини мешканців квартири № 73 . Звернень до аварійної служби Солом`янського району м. Києва або житлово-експлуатаційної дільниці № 901 щодо несправності сантехнічного обладнання від мешканців кв. 73 не надходило. Із відповіді Комунальної бюджетної установи «Контактний центр міста Києва» від 28.11.2024 № 09/091-3784, наданої на запит адвоката Іваницької О.П., вбачається, що у період з 01.05.2024 до 28.10.2024 за адресою [ADDRESS] надійшло три звернення щодо прориву труб в підвальному приміщенні, які зареєстровані в Системі реєстрації звернень Service Deskra надіслано на розгляд до ЖЕД 901 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва». Згідно зведеного кошторисного розрахунку, поточний ремонт -усунення наслідків затоплення кв. [ADDRESS] становить 23 798 грн. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки відповідача; факт нанесення збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 вказано, що: «Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи … ». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. (постанова Верховного Суду від 07.02.2023 року у справі № 823/2108/18) Позивач у позовній заяві просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Проте позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральних страждань. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 23798 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: partial