Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (надалі ТОВ «Споживчий Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 32300,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025 та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного [PERSON] з ТОВ «Споживчий Центр» в електронній формі кредитного договору № 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025, відповідач отримав кредит на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушив умови укладеного договору щодо своєчасності повернення позичених коштів, сплати відсотків та неустойки, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 32300,00 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту у розмірі 10000,00 грн., 15300,00 грн. процентів за користування кредитними коштами, 2000,00 комісії. Крім того, у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за договором йому нараховано неустойку у розмірі 5000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позові клопотав про розгляд справи у його відсутності. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, на підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, викладеної у позовній заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем [PERSON] 25 березня 2025 року укладено кредитний договір № 25.03.2025-100001487 (надалі договір), за умовами якого [PERSON] отримав у кредит грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. строком на 153 дні, терміном повернення до 24 серпня 2025 року, на умовах сплати процентів за ставкою 1 % за кожен день строку користування кредитом протягом усього строку користування кредитом, денна процентна ставка 0,9 %, комісія 2000,00 грн., та зобов`язався повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію п`ятьма ануїтетними платежами кожного 24-го числа наступного місяця, у розмірі по 4764,66 грн. (останні платіж 4764,67 грн.), а всього повернути 23823,31 грн. Умовами укладеного договору передбачено сплату неустойки у розмірі 100,00грн., що нараховується за кожен день невиконання (неналежного виконання) кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання. У разі прострочення виконання позичальником зобов`язань, договором передбачено також проценти відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 365 % річних. У договорі передбачено графік платежів, згідно з яким [PERSON] зобов`язався повертати позику та сплачувати проценти ануїтетними платежами 24.04.2025, 24.05.2025, 24.06.2025, 24.07.2025, 24.08.2025. Цим договором передбачено, що загальна вартість кредиту складає 23823,31 грн., що включає у себе 10000,00 грн. тіла кредиту та 13823,31 грн. загальних витрат по кредиту. Вказаний договір укладений у спосіб акцептування відповідачем [PERSON] публічної оферти ТОВ «Споживчий Центр» - Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), шляхом подання відповідачем [PERSON] 24 березня 2025 року відповідної заявки через онлайн-сервіс на електронному ресурсі https://sgroshi.com.ua та погодження такої заявки ТОВ «Споживчий Центр» з наступним підписанням договору із застосуванням одноразового ідентифікатора, що підтверджує узгодження сторонами істотних умов кредитного договору № 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025. Усі документи, що підтверджують укладення цього договору, а також містять його істотні умови, зокрема: Заявка, Пропозиція про укладення кредитного договору (оферти), Відповідь позичальника про прийняття пропозиції, Паспорт споживчого кредиту - підписані електронним підписом позичальника [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора Е219. Як вбачається зі змісту позовної заяви та долученого скріншоту, позивачем проведено ідентифікацію клієнта через електронну систему BankID НБУ, за результатами якої отримано інформацію про підписання кредитного договору конкретною фізичною особою: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , документованим паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим Кузнецовським МС УДМС України в Рівненській області 05.08.2016, зареєстрованим в [ADDRESS] . Зарахування 25.03.2025 о 14:08:19 год. кредитних коштів у розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу: «Видача за договором кредиту № 25.03.2025-100001487» на картковий рахунок позичальника [PERSON] , номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua [NUMBER] , підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 6-0909 від 09.09.2025. У підтвердження надання ТОВ «Універсальні платіжні рішення», внесеного до Державного реєстру фінансових установ (свідоцтво серії ФК № 342 від 02.10.2012), яке отримало відповідну ліцензію НБУ № 3 від 11.11.2013, послуг ТОВ «Споживчий центр» з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, суду надано копію договору №ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024, укладеного ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з ТОВ «Споживчий центр», предметом якого є надання ТОВ «Споживчий центр» послуг з переказу коштів без відкриття рахунків, а саме: прийом від імені ТОВ «Споживчий центр» на розрахунковий рахунок ТОВ «Універсальні платіжні рішення» безготівкових платежів споживачів, а також переказ споживача виплат від ТОВ «Універсальні платіжні рішення». З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що на картковий рахунок відповідача [PERSON] , номер картки [NUMBER] , 25.03.2025 було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 грн. від ТОВ «Споживчий центр». Номер картки, сума цих коштів та дата їх перерахування співпадають з відомостями, зазначеними у кредитному договорі 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» був укладений кредитний договір в електронному вигляді шляхом обміну повідомленнями\~через особистий\~кабінет користувача\~із використанням\~веб-сайту\~URL:\~https://sgroshi.com.ua та застосування клієнтом підпису одноразовим ідентифікатором, та відхиляє доводи відзиву у цій частині. Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20. Разом з тим, судом встановлено, що укладений між сторонами договір містить суперечливі умови у частині розміру процентної ставки у співвідношенні з розміром коштів, що підлягають поверненню. Так, за умовами, зазначеними у п.6 Заявки, п.6 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, процентна ставка за договором складає 1 % за один день користування кредитом, та застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Виходячи з вищезазначеної процентної ставки, загальний розмір процентів за договором складає: 10000,00 грн. * 1 % * 153 дні = 15300,00 грн. Одночасно, згідно з п.10 Заявки та п.10 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції, денна процентна ставка встановлюється у розмірі 0,9 %. Виходячи з цієї процентної ставки, загальний розмір процентів за договором складає: 10000,00 грн. * 0,9 % * 153 дні = 13770,00 грн. Одночасно, зазначені у пунктах 14 вищезазначених Заявки та Відповіді загальні витрати за споживчим кредитом (13823,31 грн., з яких 2000,00 грн. комісія, та 11823,31грн. процентів відповідно), а також зазначені у пунктах 12 вказаних документів Графіки платежів (сукупний розмір коштів, що підлягають поверненню 23823,31 грн., що включає у себе 10000,00 грн. тіла кредиту, 2000,00 грн. комісії та 11823,31 грн. процентів) жодному зі вказаних розмірів процентів не відповідають, натомість виходячи з наведених загальних витрат за споживчим кредитом та Графіків платежів, процентна ставка складає: 11823,31 грн. / 153 дні * 100 % / 10000,00 грн. = 0,7728 % на день. Вказані розбіжності (невідповідність зазначеної у договорі позики процентної ставки розміру процентів, що підлягають сплаті за користування позикою) стосуються істотних умов кредитного договору - процентної ставки та реальної вартості кредиту, загального розміру процентів за користування кредитом та суми коштів, що підлягає поверненню. При цьому вирішення питання про те, яку процентну ставку сторони погодили в укладеному договорі та який розмір процентів підлягає поверненню позичальником, має істотне значення для вирішення даного спору, у якому заявлені майнові вимоги, що ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору позики. Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3, 4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem» - принцип, згідно з яким слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені», але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». У постанові від 18.05.2022 у справі № 613/1436/17 Верховний Суд зазначив, що принцип «сontra proferentem» має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що він має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, у невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, цей принцип спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Він застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Застосовуючи вищезазначені висновки Верховного Суду при тлумаченні змісту істотних умов договору № 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025, укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем [PERSON] , суд приходить до висновку, що у даному випадку слід виходити з таких його умов, які є більш сприятливими для позичальника [PERSON] , враховуючи, що укладений правочин є договором приєднання, його зміст розроблявся кредитодавцем - ТОВ «Споживчий Центр», а [PERSON] , підписуючи електронний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, очевидно виходив з розміру зазначених у цих документах грошових коштів як процентів, що має сплатити за користування позикою. Суд враховує також, що укладений договір має ознаки споживчого кредиту, а відповідач є споживачем послуг з кредитування. Відтак, суд тлумачить умови укладеного сторонами договору таким чином, що між ТОВ «Споживчий Центр» та відповідачем [PERSON] 25 березня 2025 року укладено договір №25.03.2025-100001487, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. строком на 153 дні на умовах сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 11823,31 грн. (тобто за процентною ставкою 0,7728 % за кожний день користування кредитними коштами), комісії у розмірі 2000,00 грн., та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити комісію та проценти, здійснюючи ануїтетні платежі один раз на місяць згідно з графіком платежів, а сукупно повернути до 24 серпня 2025 року тіло кредиту в сумі 10000,00 грн., проценти за користування ним в сумі 11823,31 грн., комісію в сумі 2000,00 грн., а всього повернути ТОВ «Споживчий Центр»: 10000,00 грн. + 11823,31 грн. + 2000,00 грн. = 23823,31грн. Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зі змісту4 позовної заяви та наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 25.03.2025-100001487 від 25.03.2025 слідує, що будь-які платежі у повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії позичальником [PERSON] не здійснювались, що відповідачем не спростовано. [PERSON] нараховано заборгованість у загальному розмірі 32300,00 грн., у тому числі по поверненню тіла кредиту 10000,00 грн., по сплаті комісії 2000,00 грн., по сплаті процентів за період з 25.03.2025 по 24.08.2025 15300,00грн., а також 5000,00 грн. неустойки. У частині нарахування заборгованості за тілом кредиту та комісії суд вважає наданий розрахунок правильним. Разом з тим, у розрахунку заборгованості, виходячи з розміру нарахованих процентів, позивачем застосовано процентну ставку 1 % на день (10000,00 грн. * 1 % * 153 дні = 15300,00 грн.), у той час як з вищезазначених підстав суд дійшов висновку про те, що сторони погодили у договорі сплату процентів за користування кредитом у загальному розмірі 11823,31 грн. (тобто за процентною ставкою 0,7728 % за кожний день користування кредитними коштами). Відтак, виходячи з умов укладеного договору та вищезазначеного тлумачення їх судом, суд дійшов висновку про підставність вимоги про стягнення заборгованості [PERSON] за процентами саме у розмірі 11823,31 грн., а не 15300,00 грн., як зазначено у розрахунку. Так як строк повернення кредиту, сплати комісії та процентів на момент розгляду справи наступив, з огляду на положення ст.ст.526, 1048, 1049 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення суми позичених коштів у розмірі 10000,00 грн., комісії у розмірі 2000,00 грн. та процентів у визнаному судом обґрунтованим розмірі 11823,31 грн., а всього заборгованості у загальній сумі: 10000,00 грн. + 11823,31 грн. + 2000,00 грн. = 23823,31грн. Що стосується\~вимоги про\~стягнення з\~ [PERSON] \~неустойки у\~розмірі 5000,00\~грн.,\~суд враховує,\~що умовами\~укладеного договору\~передбачено сплату\~неустойки у\~розмірі 100,00\~грн.,\~що нараховується\~за кожен\~день невиконання\~(неналежного\~виконання)\~кожного окремого\~зобов`язання незалежно\~від суми\~невиконання,\~а також\~проценти відповідно\~до ст.625\~ЦК України\~у розмірі\~365\~%\~річних.\~Разом з\~тим,\~суд враховує,\~що відповідно\~до п.18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Вказаною нормою установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на зміст вищезазначеної норми, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь ТОВ «Споживчий Центр» нарахованої позичальнику [PERSON] за умовами договору №25.03.2025-100001487 від 25.03.2025 неустойки у розмірі 5000,00 грн. Отже, заявлені ТОВ «Споживчий Центр» вимоги підлягають частковому задоволенню. Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України слід присудити пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий Центр» 1786,67 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial