Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

02.06.2025року позивачка звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Корона Санрайс» про стягнення заборгованості по заробітній платі,компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки та стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона, згідно запису у трудовій книжці серії [NUMBER] від 10.01.2023 року була прийнята на роботу до ТОВ «КОРОНА САНРАЙС» на посаду редактора гостьового наказом №37-К від 09.01.2023 року. За сумісництвом також обіймала посаду ведучого програми. Згідно запису від 01.02.2023 року позивача було переведено на посаду старшого редактора гостьового наказом №85-К від 31.01.2023 року. Надалі відповідно до запису від 03.06.2024 року переведено на посаду начальника відділу гостьових редакторів наказом №82-К від 03.06.2024 року. Наказом про припинення трудового договору (контракту) №172-К від 23.09.2024 року та наказом про припинення трудового договору (контракту) від№173-К від 23.09.2024 року позивач була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі .1 ст. 36 КЗпП України. Згідно наказу про припинення трудового договору (контракту) №172-К від 23.09.2024 року на момент звільнення позивачу належить виплата компенсації за 9 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки (за період з 01.01.2024 року по 23.09.2024 року). При звільненні позивачу було видано розрахунковий листок за вересень 2024 року, згідно якого загальний розмір боргу на кінець місяця складає 116 130,19 грн., з яких 13 222,44 грн. компенсація за невикористану частину щорічної відпустки та 102 907,75 грн. - заборгованість по заробітній платі. У день звільнення відповідачем не було виплачено позивачу належні грошові кошти. Станом на день подання позову заборгованість Товариства перед позивачем не погашена. Згідно розрахункового листа ТОВ «КОРОНА САНРАЙС» загальний розмір боргу на кінець місяця складає 116 130,19 грн., з яких 13 222,44 грн. компенсація за невикористану частину щорічної відпустки та 102 907,75 грн. - заборгованість по заробітній платі, які позивачка просить суд стягнути на її користь, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.09.2024 року по 23.05.2025 року. Ухвалою суду від 06.06.2025 року відкрито провадження у спрощенному провадженні без виклику сторін та запропоновано відповідачу надати відзив по справі. Відповідач своїм правом не скористався та не надіслав до суду відзив. Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача з 10.01.2023 року та була прийнята на роботу до ТОВ «КОРОНА САНРАЙС» на посаду редактора гостьового наказом №37-К від 09.01.2023 року. За сумісництвом також обіймала посаду ведучого програми. Судом встановлено, що згідно запису від 01.02.2023 року позивача було переведено на посаду старшого редактора гостьового наказом №85-К від 31.01.2023 року. Судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці позивачку 03.06.2024 року переведено на посаду начальника відділу гостьових редакторів наказом №82-К від 03.06.2024 року. Судом встановлено, що наказом про припинення трудового договору (контракту) №172-К від 23.09.2024 року та наказом про припинення трудового договору (контракту) від №173-К від 23.09.2024 року позивач була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі .1 ст. 36 КЗпП України. Судом встановлено, що при звільненні позивачу було видано розрахунковий листок за вересень 2024 року, згідно якого загальний розмір боргу на кінець місяця складає 116 130,19 грн., з яких 13 222,44 грн. компенсація за невикористану частину щорічної відпустки та 102 907,75 грн. - заборгованість по заробітній платі. У день звільнення відповідачем не було виплачено позивачу належні грошові кошти. Станом на день подання позову заборгованість Товариства перед позивачем не погашена. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ч. 1ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України «Про оплату праці». У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат. За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідача не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини. Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив її право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів за період з 23.09.2024 по 23.05.2025. Відповідачем заборгованість по заробітній платі не погашено до даного часу, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З долученого до матеріалів справи позивачкою розрахункового листка за вересень 2024 року вбачається, що загальний розмір боргу на кінець місяця складає 116 130,19 грн., з яких 13 222,44 грн. компенсація за невикористану частину щорічної відпустки та 102 907,75 грн. - заборгованість по заробітній платі. З позивачем в день звільнення мав бути проведений розрахунок. Відповідно з відповідача слід стягнути невиплачену заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки . В задоволені решти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в дохід держави.

Outcome: partial