Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження з вимогами: «визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] - недієздатною особою; призначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , над його матір?ю [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , - опікуном». 02 липня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуючий суддя Савлук Т.В.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільної справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). 23 липня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника заявника - адвоката Козлюка М.В. про призначення судово-психіатричної експертизи. Призначено у цивільній справі за справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 103). 15 жовтня 2025 року (вх. № 62478) до суду з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричного експерта №1399 від 08 жовтня 2025 року. 24 жовтня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Козлюк М.В. у судовому засіданні підтримали подану до суду заяву, просили її задовольнити, додатково пояснили, що заявник є сином [PERSON] , яка перебуває під наглядом лікаря-психіатра в амбулаторному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», страждає хронічним нервово-психічним захворюванням, що істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] регулярно приймає підтримуюче лікування, потребує постійної сторонньої допомоги. Заявник є єдиною близькою людиною, яка може опікуватись [PERSON] . З урахуванням зазначеного, просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною, встановити на нею опіку та призначити її опікуном [PERSON] . Третя особа [PERSON] та її представник - адвокат Шпак О.К. у судовому засіданні підтримали подану до суду заяву, просили її задовольнити, додатково пояснили, що через смерть чоловіка [PERSON] пережила психоемоційний стрес, значні моральні та душевні страждання, порушився назавжди її звичайний життєвий уклад, що призвело до негативних наслідків. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Березанський В.І. у судовому засіданні висловив свою позицію на підтримку заяви [PERSON] та висновку Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 17 вересня 2025 року № 49-102 про доцільність призначення [PERSON] опікуном над його матір`ю [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступних висновків. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. За правилами ч. 3 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря-психіатра КНП «Міський заклад з надання психіатричної допомоги», розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Миропільська, 8, страждає психічним захворюванням, не здатна захищати свої права, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду, допомоги та опіки. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. (ст. 30 Цивільного кодексу України) Згідно зі ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. (ч. 3 ст. 294 ЦПК України) Відповідно до положень частини першої статті 103 Цивільного процесуального кодексу України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. ( ч.1 ст.105 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. На виконання ухвали суду від 23 липня 2025 року про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи з Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 1399 від 08 жовтня 2025 року. Відповідно до вищевказаного висновку на теперішній час [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді: «Органічного маячного (шизофреноподібного) розладу» (згідно з МКХ-10: F06.2). За своїм психічним станом на теперішній час [PERSON] , [INFO] , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності щодо психічного стану особи [PERSON] , суд вважає доведеними наступні обставини, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра, страждає хронічним, стійким психічним розладом, згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 1399 від 08 жовтня 2025 року, складеним головним судово-психіатричний експертом відділу судово-психіатричних експертиз Центру судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» Тищенком С.А. , експерт дійшов категоричних висновків відносно підекспертної особи, що вона через діагностовано психічні захворювання не може розуміти своїх дій та керувати ними. Отже, зважаючи на вік та стан здоров`я [PERSON] , результати проведеної судово-психіатричної експертизи, суд доходить висновку, що [PERSON] страждає психічними розладами та не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, що дає підстави визнати її недієздатною. Правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. (ст. 41 ЦК України) Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Відтак, призначення опікуна недієздатній особі, на думку суду, переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно зі ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 статті 63 Цивільного кодексу України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Відповідно до норм ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Зміст та синтаксична конструкція зазначеної правової норми вказує на те, що законодавець не розмежовує розгляд питання про визнання особи недієздатною з призначенням цій особі опікуна, а тому зазначені питання можуть вирішуватися в одному провадженні. За приписами ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Крім цього, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999, унормовано, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 62 Цивільного кодексу України). Згідно із поданням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, від 17 вересня 2025 року № 49-102, даний орган вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над його матір?ю [PERSON] , [INFO] , в разі визнання останньої рішенням Дніпровського районного суду міста Києва недієздатною особою. Згідно з ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна над недієздатною особою, суд враховує, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою місця проживання матері. Житлово-побутові умови задовільні, про що складений акт від 08 вересня 2025 року. Заявник неодружений, працює на посаді рекламного агента в компанії ТОВ «Вінсолюшнз», за місцем роботи характеризується позитивно. Медичних протипоказань щодо призначення [PERSON] опікуном над його матір`ю [PERSON] , [INFO] , немає, що підтверджується довідкою про стан здоров`я громадянина від 03 вересня 2025 року та довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних психоактивних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 2708-6 від 27 серпня 2025 року. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Міністерства внутрішніх справ на території України [PERSON] станом на 27 лютого 2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та у розшуку не перебуває. Правилами ст. 41 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного процесуального кодекс України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи - [PERSON] , Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч. 5 та ч. 6 ст. 300 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Виходячи з положень ч. 10 ст. 139 ЦПК України якщо у справах окремого провадження виклик свідків, призначення експертизи, залучення спеціалістів здійснюються за ініціативою суду, а також у випадках звільнення від сплати судового збору або зменшення його розміру, відповідні витрати відшкодовуються за рахунок державного бюджету. Судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. (ч.2 ст. 299 ЦПК України ) Згідно з листом Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 04 серпня 2025 року вартість судово-психіатричної експертизи становить 10 382 грн 94 коп. Ухвалюючи рішення, суд вирішує питання розподілу судових витрат, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 299 Цивільного процесуального кодексу України, та присуджує до стягнення з Державного бюджету України на користь Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» витрати пов`язані із проведенням судово-психіатричної експертизи у розмірі 10 382 гривні 94 копійки. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved