Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Лиманська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області. Заява мотивована тим, що 16.06.2011 року заявником (покупцем) укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2401. На сьогоднішній день виникла необхідність в юридичному оформленні правовстановлюючого документа про право власності на вказану квартиру, зокрема його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію права власності на квартиру, отримала відмову у проведенні реєстраційних дій, зокрема реєстратором було встановлено суперечливі відомості щодо РНОКПП заявника, а саме при його оформленні в 2011 році зазначеного договору купівлі-продажу квартири нотаріусом було допущено описку в зазначені РНОКПП покупця - [PERSON] « [NUMBER] » замість вірного « [NUMBER] ». Тому, заявник з метою захисту своїх прав та законних інтересів вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу нерухомого майна. Посилаючись на вказані обставини, заявник просила встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу від 16.08.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2401, згідно якого РНОКПП покупця зазначено « [NUMBER] » замість вірного « [NUMBER] ». Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами окремого провадження на 06 листопада 2025 року о 15 год. 00 хв. У судове засідання заявник не з`явилась, надала заяву у якій підтримала заяву з наведених у ній підстав, просила її задовольнити у повному обсязі та здійснювати розгляд справи у її відсутність. Заінтересована особа - Лиманська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області у судове засідання свого представника не направила, про час і дату розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до таких висновків. Судом установлено, що 16.08.2011 року заявником (покупцем) укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. та зареєстрований в реєстрі за №2401. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію права власності на квартиру, отримала відмову у проведенні реєстраційних дій, зокрема реєстратором було встановлено суперечливі відомості щодо РНОКПП заявника, а саме при його оформленні в 2011 році зазначеного договору купівлі-продажу квартири нотаріусом було допущено описку в зазначені РНОКПП покупця - [PERSON] « [NUMBER] » замість вірного « [NUMBER] ». Факт належності заявнику договору купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] від 16.08.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2401, доводиться її паспортом, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.04.2022 за №3002-200129836 відповідно до якої заявник зареєстрована за вищевказаною адресою, карткою платника податків від 04.06.2025 за №2651-25-22967, за якими РНОКПП [PERSON] вказано « [NUMBER] ». Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з частиною другою 2 цієї статті у судовому порядку можуть встановлюватися також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до роз`яснення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Також, відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі і показаннями свідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Проаналізувавши матеріали справи та наявні у ній документи, суд приходить до висновку, що дійсно є розбіжності в зазначенні РНОКПП [PERSON] у договорі купівлі-продажу квартири. При цьому, судом достовірно встановлено, що договір купівлі-продажу, факт належності якого просить встановити заявник, складений на ім`я [PERSON] та належить [PERSON] , а зазначення у ньому РНОКПП « [NUMBER] » замість вірного « [NUMBER] » відбулось помилково. Як вбачається з викладеного, згідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявниці внести відомості про належну їй квартиру до Державного реєстру прав на нерухоме майно, які вона не може внести у встановленому законом порядку, у зв`язку з помилками, які виникли при зазначенні у договорі її РНОКПП. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявниця є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved