Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.01.2022 року 26.08.2021 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Відповідачем укладено Договір-Анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №98051134000, відповідно до умов якого Відповідачу було надано ліміт кредитування у розмірі 50 000,00 грн., а Відповідач зобов`язався повернути кредит. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 25 січня 2023 року між АТ «УКРСИББАНК» та Позивачем укладено Договір факторингу №238, за яким Позивач отримав право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №98051134000 від 26.08.2021. Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 82 276,43 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту 47 890,00 грн; заборгованість за відсотками 34 386,43 грн. На підставі викладеного вище, Позивач прохав стягнути із Відповідача заборгованість за кредитним договором №98051134000 від 26.08.2021 у сумі 82 276,43 грн. та судові витрати у розмірі сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо належного повідомлення відповідача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився та відзив не надав. Суд у судові засідання викликав відповідача, однак останній не вжив заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації ( [ADDRESS] із 01.10.1991 року). Рекомендовані повідомлення повернулися до суду як не вручені. Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення Відповідача щодо розгляду справи, яка стосується її безпосередньо. Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів. Суд виходить із того, що відповідач хоч і не отримав кореспонденцію, надіслану йому неодноразово судом за місцем реєстрації, само по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для того, щоб стверджувати про те, що права відповідача за статтею 6 § 1 Конвенції могли були порушені. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у справі доказів. Процесуальні дії у справі Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею визначено Ярощук О.В. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розгляд справи просив здійснити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Докази досліджені судом. 1. Копія Анкети-заявки на надання споживчого кредиту Відповідача від 26.08.2021року , у якій зазначеної, що надається сума кредитного ліміту у розмірі 50 000 грн на строк 24 місяці. У заявці зазначені особисті дані позичальника (дата народження, номер телефону, паспортні дані). Заявка підписана особисто Відповідачем. 2. Копія Паспорта споживчого кредиту-Інформаційний лист, підписаного Відповідачем. 3. Копія Договору-Анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №98051134000 від 26.08.2021 року. Відповідно до п. 2.1.1 Ліміт кредитування встановлюється у розмірі 50000 грн. Кредит надається Клієнту без застави. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладання договору по 20.09.2023. Анкета-заявка підписана особисто Відповідачем. 4. Копія Додатку 1. Розписка про отримання Відповідачем платіжної картки [NUMBER] . 5. Копія Виписки за Договором № 98051134000 від 26.08.2021 року. Розрахунковий період: 26.09.2021 - 25.10,2021** Револьверна Кредитна Картка «Шоппінг картка-Ашан» [NUMBER] . 6. Оригінал Розрахунку заборгованості за Договором № 98051134000 від 26.08.2021 року; 7. Копія Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб; 8. Копія Паспортних даних та Картки фізичної особи-платника податків Відповідача [PERSON] ; 9. Копія Договору факторингу №238 від 25.01.2023 р.; 10. Копія витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №238 від 25.01.2023 р.; 11. Копія Акту приймання-передачі Права Вимоги до Договору факторингу №238 від 25.01.2023 р.; 12. Копія Акту взаємозаліку; 13. Копія Платіжної інструкції про оплату купівельної ціни до Договору факторингу №238 від 25.01.2023 р.; 14. Копія Досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості; 15. Копія Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»; Релевантне законодавство Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України- договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК- відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 642ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактичні обставини, встановлені судом та висновки суду 26.08.2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та Відповідачем укладено договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з правилами) №98051134000, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картку у розмірі 50000 грн. та зазначені умови кредитування. Цього ж дня, 26.08.2021 року, Відповідачем підписано анкету-заявку на надання споживчого кредиту, якою відповідач просить АТ «УКРСИББАНК» надати йому споживчий кредит «Револьверна кредитна картка» на 24 місяці. Сума кредиту становить 50000 грн. Із наданого руху коштів по рахунку картки з лімітом вбачається, що Відповідач почав користуватися наданим йому кредитним лімітом 27.08.2021, що підтверджується рухом коштів по рахунку картки із лімітом за період із 26.08.2021 по 25.09.2021. Так, 27.08.2021 Відповідачем було знято готівку у касі на суму 10000 грн; 01.09.2021 здійснено переказ на картку у розмірі 3610 грн; 09.09.2021 знято готівку у касі у розмірі 14 000 грн; 21.09.2021 знято готівку у розмірі 3700 грн; 21.09.2021 здійснено переказ на картку у розмірі 4580 грн. Окрім того, за вказаний період нараховані стандартні відсотки у розмірі 1023,08 грн. Таким чином, за період із 26.08.2021 по 25.09.2021 відбулося списань на 36 913, 08 грн. У подальшому, відповідно до руху коштів за період із 26.09.2021 по 25.10.2021, Відповідачем 25.09.2021 здійснено зняття готівки у касі на загальну суму 12 000 грн, та 25.10.2021 нараховані йому стандартні проценти у розмірі 2194, 96 грн. Таким чином, за період із 26.08.2021 по 25.10.2021 відбулося списань на суму 51 108,04 грн, із яких Відповідачем використано (12 000+10000+3610+14000+3700+4580)=47890 грн, що відповідає сумі заборгованості за кредитом, яка заявлена Позивачем. У подальшому, Відповідачем не відбувалося використання кредитних коштів, лише позичальником щомісячно нараховувалися стандартні відсотки. Судом також взято до уваги, що Позивачем надано розрахунок заборгованості за кожен період окремо, і у правому верхньому куті міститься інформація банку (яка генерується, з огляду на формат, автоматично), згідно із якою Відповідача банк щомісячно інформує про стан заборгованості на відповідну дату і яку суму необхідно внести на рахунок. Так, згідно із рухом коштів за період 26.11.2022 по 25.12.2022 зазначено дослівно: «Відповідно до умов договору Вам необхідно в строк до 23.01.2023 поповнити Ваш картковий рахунок щонайменше на суму 73 224,53 грн». Станом на 25.12.2022 баланс заборгованості на початок склав 80081,47 грн, відбулося списань 2194,96 (стандартні відсотки), та відповідно заборгованість на кінець звітного періоду 82276,43 грн. У подальшому, відповідно до руху коштів за період 26.12.2022 по 25.01.2023 зазначено дослівно: «Відповідно до умов договору Вам необхідно в строк до 20.02.2023 поповнити Ваш картковий рахунок щонайменше на суму 0,00 грн». Станом на 25.01.2023 баланс заборгованості на початок склав 82276,43 грн, відбулося зарахувань 82276,43 грн, та відповідно заборгованість на кінець звітного періоду 0,00 грн. Вбачається, що 24.01.2023 відбулося зарахування коштів (тип операції) на суму 82276,43 грн. Згідно руху коштів по рахунку картки Відповідача у подальші періоди (щомісячно), зокрема, за період 26.08.2023 по 25.09.2023, 26.11.2023 25.12.2023, тобто по закінченому терміну дії ліміту (на 20.09.2023), Відповідач вже не мав заборгованості згідно із відомостями банку. Відповідача банк повідомляв про необхідність поповнення карткового рахунку на 0,00 грн та зазначав про нульовий баланс заборгованості як на початок звітного періоду так і на його кінець. Отже, дослідивши кожен доказ окремо та у своїй сукупності, суд дійшов переконання, що Відповідачем було погашено заборгованість перед банком ще 24.01.2023, що підтверджується належними і допустимими доказами, зокрема, рухом коштів по рахунку картки із лімітом № [NUMBER] . Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами та відповідно проведення повного розрахунку із банком до укладення договору факторингу №238 від 25.01.2023 (погашення заборгованості відбулося 24.01.2023). Частиною 3 статті 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору із власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що судом встановлені обставини, які спростовують доводи Позивача, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, відповідно позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо судового збору Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на Позивача. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed