Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до Чернівецького районного суду м.Чернівці із вказаними вище позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 20.04.2021 між КС «Буковина» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №001/2797. Відповідно до умов кредитного договору Спілка надала [PERSON] кредит у сумі 11 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 18 місяців. У рахунок забезпечення повернення кредиту між Спілкою та відповідачкою [PERSON] 20.04.2021 укладено договір поруки №005/2499. \~ \~ \~ \~ Разом з тим, відповідачі зобов`язання належним чином не виконали. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2022 з відповідачів на користь Спілки солідарно стягнуто частину заборгованості за договором про споживчий кредит №001/2797 від 20.04.2021, яка станом на 18.10.2022 становила 8625,86грн.(частина тіла кредиту, нараховані відсотки та штраф). У зв`язку із подальшим невиконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором №001/2797 у них існує прострочена заборгованість у розмірі 7291,69грн., з яких: 523,20грн. прострочена сума кредиту; 6768,49грн. проценти за користування кредитом. КС «Буковина» [PERSON] , [PERSON] надіслано письмові вимоги про усунення порушення. Проте відповідачі жодним чином не відреагували та заборгованість не погасили. Просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 7291,69грн., а також 3\~028грн. сплаченого судового збору за подання позову до суду. Під час розгляду справи представник позивача Андрушак А. позов підтримав та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що рішенням суду від 26.12.2022 з відповідачів лише частково стягнуто тіло кредиту у розмірі 4880,30грн., у зв`язку із чим, Спілка звернулася до суду із даним позовом про стягнення з відповідачів решти тіла кредиту у розмірі 523,20грн. Проценти за користування кредитом у розмірі 6768,49грн. нараховані, на тіло кредиту у розмірі 523,20грн., а також і на тіло кредиту, яке стягнуте з відповідачів за рішенням суду від 26.12.2022, яке не виконується відповідачами. Просив позов задовольнити. У разі неявки відповідачів не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки не повідомили, відзиву на позов, жодних заяв та клопотань до суду не подали. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. У зв`язку із тим, що в судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 20.04.2021 між КС «Буковина» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №001/2797 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.5-7). Відповідно до умов кредитного договору, погодженого сторонами, Спілка надала [PERSON] кредит в розмірі 11 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 45% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком на 18 фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту до 20 жовтня 2022 року (п.п.2.1, 3.1 Договору). У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] , уклавши кредитний договір, погодилася з умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки. У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Втім таких доказів відповідачкою [PERSON] суду не надано. Отже, суд вважає доведеним факт укладання вказаного кредитного договору між КС «Буковина» та [PERSON] . Судом встановлено, що КС «Буковина» свої зобов`язання за Договором кредиту виконала та надала Позичальнику грошові кошти у розмірі 11000грн, що підтверджується витатковою квитанцією від 20.04.2021 (а.с.10). Отже, позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позичальнику кредит. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Однак, як встановлено судом та підтверджується наданими позивачем доказами, позичальник не виконує умов договору, що призвело до утворення заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №001/2797, 20.04.2021 між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки №№005/2499, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань (а.с.9). Крім того, умовами договору поруки передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. У разі невиконання умов Кредитного договору Поручитель відповідає перед Кредитодавцем всім належним майном йому майном за зобов`язаннями боржника у повному обсязі, який включає суму основного боргу, суму процентів за весь час користування кредитом, пеню за несвоєчасне надходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, а також збитки завдані Кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням боржником умов Кредитного договору (а.с.9). Враховуючи наведене, позичальник [PERSON] та поручитель [PERSON] несуть солідарну відповідальності за виконання вимог кредитного договору. Згідно частин 1\~статті 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2\~ст. 554 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст.541 ЦК України). У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Згідно п.п.2.8 Договору, відповідальність Поручителя перед Кредитодавцем наступає з дня несплати боржником кредиту відповідно до умов Кредитного договору, через три дні після несплати процентів за користування кредитом та у зв`язку з невиконанням інших зобов`язань у строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. Судом встановлено, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.12.2022 солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь КС «Буковина» заборгованість за договором про споживчий кредит №001/2797 від 20.04.2021, яка станом на 18.10.2022 становить 8625,86грн., з яких: 4880,30грн. частина простроченої суми кредиту; 1545грн. нараховані на прострочену суму кредиту проценти; 2200грн. штраф (а.с.11-12). Вказане судове\~рішення перебуває\~на примусовому\~виконанні (а.с.13-14). Згідно розрахунку\~заборгованості за\~кредитом,\~за період\~з 31.10.2022\~по 31.07.2025\~у відповідачів\~виникла заборгованість\~у розмірі\~7291,69грн.,\~з яких:\~523,20грн.\~ прострочена\~сума кредиту;\~6768,49грн.\~ проценти\~за користування\~кредитом (а.с.19). При цьому, суд звертає увагу на те, що розрахунку заборгованості хоча і зазначено, що він здійснений з 19 жовтня 2022 року до 31 липня 2025 року, однак у ньому нарахування заборгованості розпочинається із 31 жовтня 2022 року. Відповідно до ст.625\~ЦК України боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610 ЦК України\~та частиною 1\~статті 612 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачі неналежно виконують взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надали суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідачів частини тіла кредиту. Щодо стягнення з відповідачів процентів за невиконання умов договору, то суд вважає за необхідне зазначити наступне: Частиною 2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частинами 1, 4\~ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим: за умовами п.п.2.4 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього Договору. Кредит надається строком на 18 (вісімнадцять) фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту до 20 жовтня 2022 року (п.п.2.1 Договору). Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору визначено до 20.10.2022. Відомості про його пролонгування в матеріалах справи відсутні. Як було встановлено судом, проценти на суму кредиту у розмірі 523,20грн. були нараховані за період з 31 жовтня 2022 року по 31 липня 2025 року. У постанові від 28 березня 2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи те, що строк дії кредитного договору закінчився 20.10.2022, починаючи з цієї дати, нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. Крім того, згідно п.п.2.4 Договору, Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього Договору. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кредит надається строком на 18 (вісімнадцять) фактичних місяців від дати надання Позичальнику кредиту до 20 жовтня 2022 року. Як було вище встановлено судом, проценти на суму кредиту у розмірі 523,20грн. були нараховані за період з 31 жовтня 2022 року по 31 липня 2025 року. З огляду на вище зазначене, нарахування процентів за користування відповідачами кредитом на підставі та в розмірі, встановленому п.п.3.1 кредитного договору №001/2797 від 20.04.2021, здійснене поза визначеним договором строком, що суперечить вимогам закону. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню. Крім того,\~суд вважає\~безпідставним нарахування\~позивачем відсотків за суму кредиту, яка стягнута з відповідачів на підставі рішення суду від 26.12.2022. Так, згідно правової позиції, яку зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної правової позиції, позивач, звернувшись 18 жовтня 2022 року до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів (справа 725/6004/25), змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, а тому втратив право на отримання процентів на рівні облікової ставки після винесення рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за невиконання умов кредитного договору. Враховуючи те, що договір кредитної лінії припинено, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь КС «Буковина» процентів задоволенню не підлягають. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Беручи до уваги строк кредитування, визначений в кредитному договорі, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 523рн. 20коп. Водночас до спірних правовідносин після спливу строку правомірного користування кредитом застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі у своїй постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог судовий збір, понесений останнім у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial