Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Слідчого відділу Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення моральної шкоди, в якій просить стягнути на свою користь за рахунок бюджетних асигнувань 500000 грн., як компенсацію за моральну шкоду, заподіяну йому через навмисну тривалу протиправну бездіяльність та прийняття незаконних рішень під час досудового розслідування. В обґрунтування позову зазначив, що згідно Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII у зв`язку з поданням заяви про відставку та відповідно пунктів 2 та 9 ч.5 ст.126 Конституції України його було звільнено з посади судді Лозівського міськрайонного суду в Харківській області. З 17 вересня 2016 року по теперішній час він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області, як пенсіонер та є суддею у відставці Лозівського міськрайонного суду в Харківській області. Оскільки йому державою не перераховано та не сплачено належним чином призначене довічне утримання, він змушений постійно звертатись до правоохоронних органів, слідчих суддів за захистом своїх прав. На думку позивача, з червня 2022 року і по теперішній час правоохоронні органи не бажають виконувати свої обов`язки, кримінальне провадження належним чином не розслідується, йому як потерпілому направляються формальні відписки, за весь час жодні слідчі дії з ним не проводились. Позивач зазначає, що має місце приниження його в правах як громадянина України, ветерана ОВС України, судді у відставці на отримання законного захисту від злочинів з боку ГУ ПФУ в Харківській області, працівників СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області та слідчого управління ГУНП в Харківській області, які на протязі двох років ігнорують вимоги норм КПК України та Конституції України, як і рішення судів. 21.09.2020 року позивач переніс операцію на серці та йому заборонено хвилюватись. Отже, позивач змушений в період військового часу ініціювати судові слухання, які забирають в нього велику кількість часу, завдають шкоду здоров`ю, порушують життєві ритми і зв`язки, для відновлення яких йому необхідні додатковий час і зусилля, в наслідок чого йому заподіяно моральну шкоду. Ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представники Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури надали до суду відзиви на позов, в якому просили відмовити у задоволенні позову. Вважають позовні вимоги необґрунтованими, а викладені доводи безпідставними. Щодо факту заподіяння моральної шкоди, то позивач не надав жодних допустимих доказів на підтвердження обставин про заподіяння йому моральної шкоди. Твердження позивача, викладені у позові про заподіяння йому моральної шкоди, який полягав у цілій низці обставин, не підтверджені жодними, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Позивач надав відповіді на відзиви Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Харківської обласної прокуратури, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог та безпідставності доводів відповідачів викладених у відзивах на позов. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Представники Головного управління Національної поліції в Харківській області та Харківської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представники Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, виснував наступне. Судом встановлено, що [PERSON] згідно посвідчення № [NUMBER] є суддею у відставці Лозівського міськрайонного суду Харківської області. З пенсійного посвідчення № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є пенсіонером. З рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 14.02.2024 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Закону №1402. Згідно рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 року, позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №963390154219 від 14.02.2024 та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у перерахунку призначеного [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/50 від 17.01.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити [PERSON] з 01.01.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% винагороди судді, визначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/50 від 17.01.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору. Згідно рішення Харківського адміністративного окружного суду від 29.07.2022 адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області \~\~про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання з 58% до 50% при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з 19 лютого 2020 року, на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року по справі № 520/8258/2020, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання в розмірі 58 % суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28 лютого 2020 р. № 04/52/1206, виданої Територіальним управління ДСА у Харківській області, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору. Згідно рішення Харківського адміністративного окружного суду від 14.09.2020 адміністративний позов \~\~ [PERSON] до Лозівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови [PERSON] в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, згідно заяви від 04.03.2020 року, на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області, визнано протиправним та скасовано Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.03.2020 року №1583 про відмову [PERSON] в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №04-52/1206, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Харківській області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року. В задоволенні встановлення судового контролю відмовлено, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати по сплаті судового збору. Відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2021 року на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №04-52/1206, виданої ТУ ДСА у Харківській області з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. Відповідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.06.2023 року на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання в розмірі 58% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.02.2020 року №04-52/1206, виданої ТУ ДСА у Харківській області з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. На підставі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2024, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024 по справі № 520/4599/22 скасовано. Прийнято постанову, якою встановити засоби судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 року по справі № 520/4599/22; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області подати до Харківського окружного адміністративного суду в місячний строк звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.07.2022 по справі №520/4599/22. Згідно ухвал Харківського адміністративного окружного суду від 04.08.2024, 21.03.2024, 07.03.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області належним чином завірені копії документів, які підтверджують підстави не проведенння пенсійним органом виплату заборгованості [PERSON] , за наслідком перерахунку з моменту набрання законної сили судовим рішення по справі №520/4599/22 та по цей час. З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що [PERSON] має хвороби серцево-судинного характеру, тому неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних закладів, що вбачається з наданих виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Згідно витягу з ЄРДР 23.06.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 12022226110000132 за попередньою правовою кваліфікацією за ст.356 КК України. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що до чергової частини Лозівського РВП надійшла ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 16.06.2022 щодо розгляду скарги [PERSON] про те що службові особи Лозівського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Харківській області не виконують рішення та постанови судів, щодо нарахування та виплати його пенсійного забезпечення. Згідно витягу з ЄРДР 05.12.2023 зареєстровано кримінальне провадження № 42023222060000231 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.364 КК України. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 05.12.2023 до Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області надійшла ухвала Дзержинського районного суду м.Харкова від 10.11.2023 щодо внесення щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] про те що службові особи Головного Управління ПФУ в Харківській області зловживали своїм службовим становищем з метою отримання неправомірної вигоди , не виплачували останньому заборгованості пенсії за період 01.02.2020 по 01.06.2020. Згідно витягу з ЄРДР 12.06.2024 зареєстровано кримінальне провадження № 42024222060000124 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.356 КК України. З короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 зобов`язано уповноважених осіб Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова внести до єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою [PERSON] щодо самовільного прийняття рішення працівниками Головного Управління ПФУ в Харківській області щодо зменшення пенсії. Як вбачається з ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 січня 2023 року, [PERSON] звернувся зі скаргою до слідчого судді про зобов`язання дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Співак Д.Ю. виконати вимоги ст.220 КПК України у кримінальному провадженні №12022226110000132 від 23.06.2022 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України, а саме винести мотивовану постанову про задоволення чи повну або часткову відмову в задоволенні заяви-клопотання від 31.12.2022 року. Згідно вищезазначеної ухвали, скаргу [PERSON] було задоволено, зобов`язано слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, який здійснює розслідування по матеріалам кримінального провадження №12022226110000132 від 23.06.2022 розглянути та винести постанову за клопотанням [PERSON] від 31.12.2022 року. Як вбачається з ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.12.2022 року, до слідчого судді надійшла скарга [PERSON] на бездіяльність прокурорів Лозівської окружної прокуратури Харківської області по матеріалам кримінального провадження № 42022222120000098 від 11.11.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. В даній скарзі скаржник просить зобов?язати процесуальних прокурорів Лозівської окружної прокуратури Харківської області по кримінальним провадженням: № 42022222120000098 від 11.11.2022 року за ч.2 ст. 382 КК України; № 12022226110000132 від 23.06.2022 року, № 12022226110000223 за ст. 356 КК України: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до вимог ч.2 ст. 220 КПК України, винести мотивовану постанову по його заяві-клопотанні від 14.12.2022 року, копію якої вручити особисто, як потерпілому по вищевказаним кримінальним провадженням. Крім того, заявляє відводи прокурорам Новікову Ю.О., Петренко Ю.І., Шкребцю А.Є. та дізнавачу Дарині Співак по кримінальним провадженням № 42022222120000098 від 11.11.2022 року за ч.2 ст. 382 КК України; № 12022226110000132 від 23.06.2022 року, № 12022226110000223 за ст. 356 КК України. Згідно вищезазначеної ухвали скаргу [PERSON] на бездіяльність прокурорів Лозівської окружної прокуратури Харківської області задоволено частково, зобов?язано процесуального керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області розглянути та винести постанову за клопотанням [PERSON] від 14.12.2022 року, в задоволенні заяви скаржника [PERSON] про відвід прокурорам Лозівської окружної прокуратури Харківської області, а також дізнавачу СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Співак (Кікієва) Д.Ю відмовлено. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 скаргу\~ [PERSON] на бездіяльність посадових осіб СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР\~ задоволено частково. Зобов`язано уповноважену службову особу СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області розглянути заяву [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення від 18.09.2023 та надати заявнику відповідь. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.07.2024 скаргу потерпілого [PERSON] на постанову прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова Ширіна С.М. від 01.07.2024 «Про часткову відмові у звдоволенні клопотання потерпілого [PERSON] у кримінальному провадженні №12022226110000132 від 23.06.2022 за ознаками кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ст. 356, ст.364, ч.2 ст.367, ч.1 ст.382 КК України» задоволено та скасовано вищезазначену постанову. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2023 скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених осіб Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, яка полягає у не розгляді клопотання від 21 жовтня 2023 року -\~задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова розглянути клопотання [PERSON] від 21 жовтня 2023 року в порядку статті 220\~КПК України\~з повідомленням останнього про результати розгляду такого клопотання та про прийняте рішення, у встановлений КПК України строк та спосіб. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 скаргу [PERSON] на бездіяльність працівників Харківського районного управління поліції № 3 Головного Управління поліції в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволено. Згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2023 скаргу\~ [PERSON] на бездіяльність керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області\~\~задоволено частково, зобов`язано уповноважену особу Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова\~Харківської області\~внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 21.10.2023 року. Згідно постанови про визначення підслідності у кримінальному провадженні винесеної Лозівською окружною прокуратурою 19 січня 2023 року, матеріали вищезазначеного кримінального провадження направлено до СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області для подальшого досудового розслідування. З матеріалів справи вбачається, що за жодним кримінальним провадженням досудове розслідування не завершено. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частинами\~першою\~та\~другою\~статті\~23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Наявність зазначених вище обставин згідно частини\~третьої\~статті\~12 ЦПК Українипідлягає доказуванню позивачем. Положеннями статті\~1167 ЦК Українипередбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями\~1173\~та\~1174 ЦК Українивідповідно. Згідно зі статтею\~1173 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті\~1174 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316 св 21) зазначено, що: "правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей\~1173,\~1174 ЦК України\~шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відповідно до статті\~1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див.\~mutatis mutandis\~$ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції"\~(Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2,\~Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16 (провадження № 61-5805св20), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19 (провадження № 61-1452св21), від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20), від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19 (провадження № 61-15330св21). Судом встановлені факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування. Так, численими ухвалами слідчих суддів була констатована бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей до ЄРДР. У цих кримінальних провадженнях на теперішній час триває слідство. З моменту внесення відомостей в ЄРДР 23.06.2022 (провадження № 12022226110000132) пройшло вже більше трьох років. Ураховуючи викладене, суд висновує, що встановлені фактичні обставини можуть свідчити про надзвичайну тривалість досудового розслідування у кримінальних провадженнях. За такий строк орган досудового розслідування мав би або закрити провадження, або звернутися до суду з обвинувальним актом. Отже, надмірна тривалість кримінальних проваджень здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v.\~Ukraine), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі "Антоненков та інші проти України" (Antonenkov and others v.\~Ukraine), заява № 14183/02). Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті\~3,\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (Yuriy Nikolayevich\~Svanov v. Ukraine), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: "Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди". Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" (Romashov v.\~Ukraine), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу. За встановлених судом обставин, вбачається факт надмірної тривалості кримінальних проваджень, в яких позивач є потерпілим, з урахуванням встановлених ухвалами слідчих суддів бездіяльності органу досудового розслідування, відсутності результатів досудового розслідування понад 3 роки. Зазначене поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди, з огляду на презумпцію завдання шкоди надмірно тривалим досудовим розслідуванням, яку відповідачі не спростували. Суд звертає увагу, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень всупереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з надмірною тривалістю розслідування кримінального провадження, неодноразового прийняття рішень у спосіб, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, позивач був змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб. Оскільки у цій справі позивач довів факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано моральної шкоди, суд дійшов висновку про стягнення з держави моральної шкоди відповідно до положень статті\~1174 ЦК України. Положеннями частини\~третьої\~статті\~23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотнезначення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. На даний час відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що довготривале та неефективне досудове розслідування призвело до душевних страждань позивача, враховуючи вік позивача, неодноразове звернення із обґрунтованими скаргами на дії слідчих, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення порушення своїх прав, суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з держави грошової компенсації у розмірі 10 000 грн. Вимога позивача про стягнення 500 000 грн. моральної шкоди є завищеною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) зазначено, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Держава як учасник цивільних відносин у цій справі виступає в особі органу, який позивач зазначив порушником своїх прав. А тому моральну шкоду слід стягнути безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial