Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

До суду у травні 2025 року подана позовна заява представником позивача - адвокатом Бурлаченко С.Ю., який дії в інтересах [PERSON] , а вона звертається до суду в інтересах свого сина [PERSON] , [INFO] про встановлення факту смерті зведеного брата [PERSON] та визнання права спадкування. В обґрунтування вимог позову вказала, що безвісті зниклий є сином її колишнього чоловіка. [PERSON] - її колишній чоловік, помер, і тому вона в інтересах свого сина просить суд позов задовольнити. Вказує, що впевнена що загинув [PERSON] під час бойових дій. З огляду на викладене та з метою здійснення майнових прав та , оформлення спадщини після його загибелі [PERSON] просила суд встановити факт смерті [PERSON] [INFO] у віці 24 роки. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник третьої особи - Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, надали заяву 09 червня 2025 року, де просили розглянути справу за відсутності представника. Представник третьої особи Міністерства Оборони України в засідання не з`явився, надав письмові пояснення 10 червня 2025 року, та просили справи проводити за відсутності представника. Просять суд відмовити у задоволенні позову з підстав того, що в позові обставини свідчать про припущення смерті [PERSON] , та не свідчать про достовірність його смерті. Ухвалою суду від 11 червня 2025 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача. Представник позивача подав суду 18 серпня 2025 року заяву про відкладання розгляду справи. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради 25 серпня 2025 року наддала суду письмові пояснення, де просила відмовити у задоволені позову. Ухвалою суду від 25 серпня 2025 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Сторони в судове засідання, що призначено на 10 листопада 2025 року, не з`явилися. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надійшла до суду заява 10 листопада 2025 року де представник просив відкласти розгляд справи, та підтримує заявлене позові вимоги. Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради будь яких заяв не подавав. Представники третьої особи - представник військової частини [NUMBER] , та представник [INFO] , в судове засідання не з`явилися, будь яких заяви не подавали. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи проходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , є колишньою дружиною загиблого в результаті військової агресії рф [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження та свідоцтва про смерть. Врони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.04.2008 р. по 25.10.2011 р., що підтверджується рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2011 року. Позивач [PERSON] та загиблий [PERSON] є батьками сина - [PERSON] , [INFO] . що також підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач вказує, що у загиблого [PERSON] від попереднього шлюбує інший син - [PERSON] , [INFO] який 22.12.2023 р. зник безвісти під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Іванівське Бахмутського р-ну Донецької області, що підтверджується копією Сповіщення сім`ї №111 від 27.12.2023 року.. Позивач вказує, що зниклий [PERSON] - є зведеним брат її сина і тому, вона в інтересах сина звертається до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] для вирішення спадкових питань. Сторона позивачів не надає суду будь яких доказів щодо спадкового майна чи наявності спору щодо його оформлення. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд вказує, що тягар доказування покладається на сторони. Відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місцеперебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2 ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Суд зазначає, що позивачем не надані докази які достовірно свідчать про смерть [PERSON] , та суд вказує, що вказані обставини є даними які вказують лише про можливу загибель [PERSON] та є припущеннями. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22 Суд виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Тому оголошення фізичної особи померлою - це припущення про смерть особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Натомість на підтвердження вимог своєї заяви позивачем надано суду лише сповіщення щодо зниклого безвісти [PERSON] від 27.12.2023, в якому зазначено [PERSON] 22 грудня 2023 року зник безвісти. На даний момент його місцезнаходження не встановлено. Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З вказаного суд констатує що відсутні докази на підтвердження вимог позову щодо встановлення факту смерті [PERSON] , а тому вимоги позов щодо визнання права на спадкування також не можуть бути задоволені, оскільки вони є похідними від основних вимог. Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження викладених обставин, а тому суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed