Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У червні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережанська Наталія Павлівна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2004 року проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. У період спільного поживання [PERSON] та [PERSON] у інших зареєстрованих шлюбних відносинах не перебували. За час спільного проживання однією сім`єю у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина, [PERSON] , [INFO] . В період з 2004 по 2011 роки [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, робили ремонт у квартирі, купували меблі, дитяче ліжечко та інші предмети домашнього побуту. Після народження дитини сім`я продала квартиру, а отримані кошти вклали в будівництво спільної квартири по [ADDRESS] . Деякий час родина проживала в [ADDRESS] . З січня 2013 року [PERSON] , [PERSON] та їх донька [PERSON] проживали разом в [ADDRESS] , а [PERSON] та донька [PERSON] також були зареєстровані за адресою місця проживання. Весь цей час вони постійно мешкали разом та вели спільне господарство. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П, відповідно до якого заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] , а квартиру [ADDRESS] , в будинку [NUMBER] - [PERSON] та їх доньці - [PERSON] в рівних частках кожній. В 2001 році під час спільного проживання, вони придбали за спільні кошти садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , який за спільною домовленістю було зареєстровано за [PERSON] . За життя [PERSON] не здійснив розпорядження даним майном, оскільки дане майно було набуто під час спільного проживання та за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з позовом та просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 2004 року по 03 грудня 2022 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] садовий будинок, розташований за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3»; визнати за [PERSON] право власності на частку садового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3». Ухвалою суду від 01 липня 2024 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року витребувано копію належним чином завіреної спадкової справи № 2/2023, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 25 лютого 2025 року від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Мацух Юлії Іванівни надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона, заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що [PERSON] не міг проживати з позивачкою однією сім`єю з 2004 року, так як з 27 вересня 2005 по 10 березня 2006 перебував у шлюбі з [PERSON] . Крім того вони не могли довіряти один одному, оскільки неодноразово спілкуючись зі своїми синами [PERSON] казав їм, що інших спільних з [PERSON] дітей мати не хоче, спілкується з [PERSON] заради їхньої спільної доньки та не вважає себе та [PERSON] однією сім`єю. Відповідачам відомо, що [PERSON] народилася не під час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] щонайменше до 2014 року проживав за адресою: [ADDRESS] . Саме за цією адресою сини приїзжали до свого батька та проводили час разом. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Реус Д.С., наполягаючи на позовних вимогах зазначив, що нерухоме майно, що є предметом позову було набуто сторонами під час спільного проживання та за спільні кошти. Зазначив, що позивачка була офіційно працевлаштована, отримувала дохід, а тому придбане за час спільного проживання та за спільні кошти майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . У своїх запереченнях представник відповідачів - адвокат Мацух Ю.І. підтримала свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та просила відмовити у задоволенні позову. 21 березня 2025 року представника позивача [PERSON] подав заяву, в якій просив встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] в період з 17 березня 2006 року по [INFO] . Ухвалою суду від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд їх задовольнити. Додатково позивачка додала, що з 2004 року по день смерті [PERSON] вони проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут. [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON] , а 08 грудня 2017 року [PERSON] заповів все належне йому майно їй та їхній донці - [PERSON] . Згодом, 26 липня 2021 року вони придбали садовий будинок, який був зареєстрований за [PERSON] . Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Мацух Ю.І. проти задоволення позову заперечувати. Представник [PERSON] зазначила, що надані фотографії прямо не підтверджують факт спільного проживання позивачки з [PERSON] ; складені заповіти також не підтверджують існування сімейних відносин, а зміна прізвища позивачки була здійснена за її власним бажанням, що також не є свідченням існування сімейних відносин між ними. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267520442 від 26.07.2021 садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2417330380000) належить на праві власності [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05 грудня 2022 року, актовий запис № 23026. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі за заповітом. 28 січня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. заведено спадкову справу за №2/2023 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] як законного представника [PERSON] , [INFO] про прийняття спадщини. 28 січня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . 27 травня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом. 27 травня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернувся [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини та відмову від належної частки в спадщині на користь спадкоємця за законом - сина померлого - [PERSON] . 15 липня 2023 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бережанської Н.П. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом, законною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Слід зауважити, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15 травня 2001 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 354 від 15 травня 2001 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Свідоцтва про право власності від 13 вересня 2012 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 27 березня 2013 року [PERSON] змінила ім`я зі [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . Відповідно до Інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання від 03.01.2023 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20.06.2013 року по теперішній час. Разом із нею з вересня 2013 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 129 від 23.05.2024, виданої ОСББ «Житловий комплекс «Перовський» в квартирі [ADDRESS] , з дати прийняття ОСББ «ЖК «Перовський» в управління житлового будинку (з 01 серпня 2017 року) фактично проживали: [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ), [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . 08 грудня 2012 року [PERSON] на випадок смерті зробив таке розпорядження, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П., яким заповів всю належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , а квартиру [ADDRESS] заповів своїй доньці [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в рівних частках кожній. 15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. видано [PERSON] та [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом у праві власності на квартиру [ADDRESS] на частку кожній. 15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережанською Н.П. видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 10/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що вони жили з [PERSON] з 2004 року. Проживали в квартирі [ADDRESS] . Це була квартира [PERSON] , з якої ми поїхали до пологового будинку, саме в цю квартиру привезли [PERSON] . В ремонт особливо не вкладалися, оскільки планували купити інше житло, а це продати. Влітку ми її продали і вклалися в нове будівництво на б. Перова. З літа 2011 по початку 2013 року ми проживали в квартирі на [ADDRESS] , оскільки робили ремонт в новій квартирі на Перова. Стосовно дачі - це Василя мрія. В серпні 2021 року він наказав мені зібратися та ми кудись поїхали. Ми приїхали на Осокорки, СК «Орхідея», там була порожня територія. [PERSON] сказав, що ми тут будемо жити. Приїзжав прораб, ми почали будівництво. Побудували маленький господарський будиночок, а великий так і залишився мрією. Ми постійно проживали разом з 2004 року по день його смерті. У [PERSON] велика родина і у мене також. Він опікав мене з обох боків, любив родину, любив спілкуватися. Для сім`ї - це велика втрата. Від першого шлюбу [PERSON] мав синів, піклувався ними, передавав кошти, приїздив до них. Вони часто були у нас дома, ночували. В 2018 році [PERSON] проживав разом із нами,але в 2019 все закінчилося сваркою. Він почав вимагати квартиру, казав, що жити на вул.Пожарського не піде. [PERSON] зняв йому квартиру, [PERSON] почав жити окремо, але вони перестали спілкуватися. Я завжди працювала, [PERSON] міняв роботу. Певний час працював на Укрзалізниці на різних посадах. Кошти були завжди так як ми постійно працювали. Бюджет був спільним. Ми прожили майже 18 років. На всі свята він дарував мені бордові троянди, я теж любила дарувати йому подарунки. У [PERSON] був невдалий попередній шлюбі тому ми вирішили, що штамп в паспорті нічого не значить, у нас є родина, сім`я, все інше - формальність, яка не вплине на наше життя. [PERSON] немає, а його родина залишилася. Це моя родина. Свідок [PERSON] (сестра позивачки) розповіла, що вперше почула про намір сестри жити разом з [PERSON] в 2004 році. Вони спочатку жили на [PERSON] , вони не планували жити там довго, хотіли придбали щось хороше. Я була там неодноразово. Потім вони вклалися в нове будівництво на [ADDRESS] , в подальшому робили ремонт. На балконі [PERSON] зробив гуцульську хату, поставив скриню нашої баби. [PERSON] - справжній чоловік, тому [PERSON] та [PERSON] ні в чому не нуждалися. «Дружинонька», «чічка» - так він представляв свою дружину. Коли [PERSON] помер я перша про це дізналася, його проводжала. У нього були оперовані вени на ногах. Були проблеми з печінкою, жовчним. Він ніколи не міг їсти жирного. Не курив, алкоголь вживав як всі. Бачила [PERSON] на похоронах. Він жив з [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] (рідний брат [PERSON] ) повідомив, що знає родину [PERSON] та [PERSON] з 2004 року. [PERSON] сім`єю, завжди разом, мали спільний бюджет, навідували разом батьків, всі свята були разом. [PERSON] завжди представляв [PERSON] як дружину. Це були нормальні, сімейні відносини. Вони завжди були разом. Наша сім`я любила [PERSON] і навіть зараз вони спілкуються. У [PERSON] були діти від першого шлюбу і донька, в якій він душі нечаяв. Цим відносинам можна позаздрити. З синами були хороші відносини поки вони училися, він їм фінансово допомагав, тільки відучились і перестали спілкуватися. Я збирав їх, просив помиритися, вони відказалися. [PERSON] закінчив навчатися. Брат сказав, давай куплю тобі квартиру, а він хотів в новострої. [PERSON] не міг, запропонував житло на вторичному ринку і потім почалося, а там ще мама почала… На цьому вони посварилися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (рідна сестра [PERSON] ) повідомила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, часто були в них в гостях в селі Казанів, Коломийського району. У [PERSON] є два сини: [PERSON] та [PERSON] . Вони також раніше приїзжали разом із батьком та [PERSON] . Ще є [PERSON] , але брати з нею не спілкуються, оскільки вважають, що квартира повинна бути їх. Відносини у [PERSON] та [PERSON] були добрі, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Ми нічого поганого не бачили. [PERSON] час [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] працювала в музеї Великої вітчизняної війни. Похованням займалася [PERSON] , діти дали їй гроші. Свідок [PERSON] (племінниця [PERSON] ) повідомила, що навчалася в м. Києві, в цей час багато часу , зокрема вихідні проводила разом із [PERSON] та [PERSON] , а коли перевелася на заочну форму навчання жива у них деякий час. У них були добрі відносини, як у чоловіка та жінки. У [PERSON] є ще два сини: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] якийсь час проживав разом із [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] (рідний брат [PERSON] ) зазначив, що знає [PERSON] як дружину [PERSON] . Знає її з 2004 року по день смерті брата. Приїздив до них до дому, у них були гарні відносини. [PERSON] працювала в музеї, а [PERSON] - в МВС, а потім в Укрзалізниці. Свідок [PERSON] повідомив, що батьки розлучилися в 2005 році, причина розлучення - інтимні зв`язки батька, в тому числі з позивачкою. По суті у батька було кілька жінок. Батько ставився до нас дуже добре, приїзжав до нас, брав до Києва на час канікул. Коли ми проживали в Києві на вул. Пожарського, то нікого не бачили. З ним проживав лише його племінник, більше нікого не було. В 2013 році поступив в м. Київ на навчання, мама хотіла створити нам кращі умови, хотіла, щоб тато придбав житло. В 2018 році, коли я завершив навчання в Україні, піднялося питання де я буду проживати. Тато запропонував переїхати до нього. На 5 курсі я переїхав до нього на б. Перова. Я проживав в одній кімнаті, в другій - батько, а в третій - позивачка з донькою. Кожен жив своїм життям. Спільного побуту не було, спільного бюджету не було. Я не вважаю [PERSON] своєю дружиною, так казав батько. Якщо б не дитина, батько попросив би її залишити квартиру. Батько хотів нам з [PERSON] купити житло, показував де зберігаються гроші. Хотів продати квартиру на [ADDRESS] , докласти кошти і придбати нам житло. Але через несприятливу атмосферу батько зняв мені квартиру та оплачував її. Батько зловживав алкогольними напоями. З позивачкою теплих стосунків не було. Вона одна із жінок, які зруйнували відносини. Свідок [PERSON] повідомив, що вони жили на [ADDRESS] з батьком і мамою. Коли були малі, ходили в школу, але в якійсь момент з`явилася позивака і зруйнувала сім`ю. Батько при спілкуванні зі мною казав, що позивачка - матір його дитини, що вона хоче ще одну дитину, але він проти. [PERSON] жив у батька в квартирі, там була [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] це не подобалося і вона вигнала [PERSON] на вулицю. [PERSON] з [PERSON] не було, батько не хотів з нею одружуватися. Вони не мали спільного бюджету. Вона просто взяла його прізвище так як розуміла, що він не хоче одружуватися. В їх стосунках всі трималося на [PERSON] . Він казав, якщо б не донька, вигнав би [PERSON] з квартири. Все майно він купував нам. [PERSON] настроювала батька проти нас. Через неї батько зловживав алкогольними напоями і це призвело до його смерті. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Матеріалами справи доведено, що під час сімейного життя сторони мали спільні витрати, придбали спільно майно, брали участь у витратах на їх утримання, що підтверджено матеріалами справи та показами свідків. Крім того, [PERSON] та [PERSON] разом з проживали однією сім`єю, тобто фактично мали відносини притаманні подружжю, виховували спільну доньку [PERSON] , вели спільне господарство, як подружжя, спільно проводили час, відвідували родичів, мали спільний відпочинок, в тому числі, спільно їздили у відпустки, що підтверджується заявками показами свідків, наданими фотоматеріалами. Доводи представника відповідачів про відсутність підстав для визнання факту спільного проживання суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Покази допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними у справі доказами. Посилання представника відповідачів, що надані фотографії, складені заповіти та зміна прізвища позивачки не підтверджують факт спільного проживання з [PERSON] суд не визнає переконливими, оскільки вони оцінюються судом в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 17 березня 2006 року до часу його смерті у квартирі [ADDRESS] , підтверджуються, зокрема, Інформацією про зареєстроване місце проживання від 03.01.2023, довідкою ОСББ «Перовський» № 129 від 23.05.2024, в якій зазначено про період спільного проживання родини, свідоцтвом про народження доньки [PERSON] ; Довідкою Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.10.2013, якою підтверджено проживання [PERSON] разом із донькою, як члена сім`ї пільговика за фактичним місцем проживання: [ADDRESS] , з 25.09.2013 року; свідоцтвом про зміну імені зі [PERSON] на [PERSON] , фотографіями з відпочинку, показами свідків, які вказали, що [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільні витрати, разом відпочивали, були пов`язані спільним побутом, купували майно для спільного користування, в тому числі садовий будинок, розташований в [ADDRESS] ; Договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яким підтверджується, що під час сімейного життя сторони мали спільні витрати, брали участі у витратах на утримання спільного житла; свідоцтвом про право власності на житло, заповітом [PERSON] , свідоцтвом про смерть. Дослідивши надані сторонами докази та встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, аналізуючи та оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням всі докази по справі в їх сукупності, суд вважає, доведеним, що в період 17 березня 2006 року по 03 грудня 2022 року позивачка та [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Разом з тим, щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] садового будинку слід зазначити наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду. З огляду на викладене суд зазначає, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковою, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження слід зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «за змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України». Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52). Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно). Вимоги про встановлення юридичних фактів, зокрема, щодо спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про визнання права власності, а лише підставою для її вирішення. При розгляді справ про визнання права власності на майно, яке набуто під час проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Позовні вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном з померлим не є належним способом захисту права позивача. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 17 березня 2006 року по 03 грудня 2022 року та визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] садового будинку, розташованого за адресою: м. Київ, садово-дачний кооператив «Орхідея-3» слід відмовити з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту прав. Щодо позовних вимог про визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно. Судом встановлено, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] придбали у власність садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2417330380000), який зареєстрований за [PERSON] . Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). У статті 74 СК України регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)). Сутність презумпції спільності права власності на майно жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, яке набуте ними за час спільного проживання, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час спільного проживання. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтями 77, 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Спірний садовий будинок набутий [PERSON] під час спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , а презумпція спільності майна жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється у тому числі й на те майно, яке набуте за час спільного проживання, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з них. З урахуванням викладеного та враховуючи, що відповідачі не спростували презумпції спільності права власності [PERSON] та [PERSON] на спірне майно - садовий будинок, загальною площею 11 кв.м., що розташований в [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2417330380000), набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною власністю, то визначення судового збору слід розраховувати, виходячи із задоволеної позовної вимоги майнового характеру (визнання права на частку у праві спільної власності на спірне майно) у сумі 2 271,20 грн., а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 757,06 грн. з кожного.

Outcome: partial