Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр») Горна Вероніка Іванівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 21.03.2025-100000332 від 21 березня 2025 року у розмірі 21 243 грн 62 коп., а також судові витрати у сумі 2 422 грн 40 коп. 21 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 21.03.2025-100000332, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у сумі 8 000 грн строком на 140 днів. Відповідно до договору, процентна ставка є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом протягом усього строку дії договору. [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 21 243 грн 62 коп., яка складається з основної суми боргу 8 000 грн, нарахованих процентів 8 960 грн, комісії 283 грн 62 коп. та неустойки 4 000 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення зазначеної заборгованості та судових витрат. Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. За згодою представника позивача, відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у матеріалах доказів. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених нижче підстав. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний код 37356833. Основним видом економічної діяльності підприємства є надання інших видів кредитування (код КВЕД 64.92) (а.с.7). 21 березня 2025 року між Т ОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21.03.2025-100000332. Відповідно до умов договору, ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу грошові кошти у вигляді споживчого кредиту в розмірі 8 000 грн на строк 140 календарних днів. Умовами договору передбачено фіксовану процентну ставку у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування, яка є сталою протягом усього строку кредитування. Договором також визначено обов`язок позичальника своєчасно сплачувати проценти, комісію та повернути основну суму кредиту у визначений термін. Втім, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту, нарахованими процентами, комісією та неустойкою. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у сумі 8 000 грн строком на 140 днів з моменту його надання. Згідно з умовами договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти, комісії й інші платежі, передбачені договором. Денна процентна ставка становить 0,87% від суми кредиту за кожен день користування. Проценти, що є платою за користування кредитом, нараховуються на повну суму кредиту за весь строк користування. Комісія за надання кредиту встановлена у розмірі 20% від його суми, що становить 1 600 грн, і підлягає сплаті в день видачі кредиту. За кожен день прострочення виконання зобов`язань передбачено нарахування неустойки у розмірі 80 грн. Кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника, у тому числі з використанням реквізитів електронного платіжного засобу. Днем надання кредиту вважається дата списання коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення дата надходження коштів на рахунок кредитодавця. Позичальник зобов`язаний використовувати кредит відповідно до визначених у договорі цілей та забезпечити своєчасне його повернення, а також сплату процентів і можливих штрафних санкцій у строки, визначені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, стаття 204 Цивільного кодексу України встановлює презумпцію правомірності правочину. Це означає, що вчинений правочин вважається дійсним і таким, що породжує цивільні права та обов`язки, доки його недійсність не буде встановлено судом, рішення якого набрало законної сили. У разі відсутності спростування цієї презумпції сторони зобов`язані виконувати свої обов`язки відповідно до умов укладеного договору. Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі чи кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з умовами договору та вимогами закону. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України, договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Його зміст становлять умови, визначені та погоджені сторонами, а також ті, що є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору, згідно зі статтею 638 ЦК України, є умови про предмет договору, а також інші умови, визначені законом або необхідні для договорів даного виду. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем, яка має ту саму юридичну силу, що й договір, укладений у письмовій формі. Частина 7 статті 11 цього Закону передбачає, що електронний договір укладається і виконується в порядку, визначеному Цивільним та Господарським кодексами України. Згідно з частиною 12 статті 11, електронний договір, підписаний відповідно до статті 12 цього Закону, прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо електронний правочин відповідно до законодавства або за домовленістю сторін має бути підписаний, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно із Законом України «Про електронний цифровий підпис», за умови застосування таких засобів усіма сторонами правочину. Також допускається використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором або аналога власноручного підпису (факсиміле) за письмовою згодою сторін. Електронний підпис слугує засобом ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Закон передбачає можливість застосування як електронного цифрового підпису (який накладається за допомогою особистого ключа і перевіряється відкритим ключем), так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, і надсилається іншій стороні. Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, укладеного в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальникові грошові кошти на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит і сплатити проценти. Згідно зі статтею 1056 ЦК України, розмір процентів і порядок їх сплати визначаються сторонами залежно від кредитного ризику, строку користування кредитом та інших чинників. На підставі статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок їх сплати визначаються договором, а в разі їх відсутності на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю отримані кошти та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. З наданих матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено кредитний договір, у якому визначено суму кредиту, процентну ставку, строк користування та порядок його повернення. Позивач виконав свої договірні зобов`язання в повному обсязі, проте відповідач належним чином їх не виконав, що підтверджується наданими доказами. Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти в сумі 8 000,00 грн відповідно до умов договору. Водночас [PERSON] не виконав узяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати передбачених договором платежів. У зв`язку за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 21 243 грн 62 коп., що складається з: 8 000,00 грн основна сума боргу (тіло кредиту); 8 960,00 грн проценти за користування кредитом; 283,62 грн комісія за надання кредиту; 4 000,00 грн неустойка (пеня, штраф). Будь-яких доказів на спростування наведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, тому суд визнає цей розрахунок достовірним і таким, що відповідає матеріалам справи. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, визначених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), судові рішення повинні містити належне обґрунтування. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, рішення має показувати, що суд дослідив усі суттєві обставини справи. Аналогічний підхід закріплено у рішенні «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), № 303-А, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не мають істотного значення для вирішення спору, оскільки не стосуються предмета доказування у межах спірних правовідносин. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] неустойки в розмірі 4 000 (чотирьох тисяч) грн 00 коп. суд зазначає таке. З 24 лютого 2022 року, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на всій території України введено воєнний стан. Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, а також протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, та від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка, штраф чи пеня, нараховані з 24.02.2022 року за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. Аналогічні положення містить пункт 6? розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», згідно з яким у період дії воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення споживач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. У цей період споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) чи інші платежі, передбачені договором за прострочення виконання зобов`язань, а також забороняється підвищення процентної ставки з причин, не передбачених частиною четвертою статті 1056? ЦК України. Оскільки нарахування неустойки в сумі 4 000,00 грн здійснено позивачем у період дії воєнного стану, така вимога не підлягає задоволенню та відхиляється судом як безпідставна. Таким чином, враховуючи викладене, дослідивши всі наявні у справі докази, перевіривши їх належність, допустимість, достовірність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 17\~243, 62 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 8 000,00 грн; нарахованих процентів 8 960,00 грн; комісії 283,62 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову (близько 81 % заявлених вимог), з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1\~960,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial