Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 05.03.2025-100000713 від 05.03.2025 у розмірі 60216,00 грн. в т.ч. 20000 грн. тіло кредиту, 26216,00 грн. проценти, 1000,00 грн. комісія, 3000,00 грн. додаткова комісія, 10000,00 грн. неустойка та понесених судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 05.03.2025-100000713, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 16000 гривень, строком на 168 днів. Відповідачем електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору, а отже акцептовано умови Договору. ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за Договором належно не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 60216,00 грн, що складається із заборгованості: по тілу кредиту 20000 грн., по процентам 26216,00 грн., комісія 1000,00 грн., 3000,00 грн. додаткової комісії, неустойки 10000,00 грн. Ухвалою суду від 23.10.2025 відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін. Представником позивача до позову додано клопотання, в якому підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за відсутністю представника позивача на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. 05.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір (акцепт) № 05.03.2025-100000713, згідно з яким позичальник мав отримати кредит у розмірі 16 000 гривень, строком на 168 днів до 19.08.2025, процентна ставка «Стандарт» складає 1% за один день користування кредитом та застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом зазначених у графіку платежів, процентна ставка «Економ» складає 0,5% за один день користування кредитом та застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» користування кредитом зазначених у графіку платежів, комісія за надання кредиту складає 5% від суми кредиту та дорівнює 800 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості, пов`язана з наданням кредиту складає 800 грн. яка нараховується кредитором в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом та сплачується згідно графіку платежів. Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором А442, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника, підписані відповідачем з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Е442, що відповідає порядку укладення електронного кредитного договору зазначеній в оферті позивача. Підписанням паспорта споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Також, 09.03.2025 відповідач направив позивачу оферту (електронний підпис К841) з пропозицією укласти додатковий договір до договору яким збільшити суму кредиту по договору до 17200 грн. з другим траншем в сумі 1200 грн. на строк 164 дні, з комісією за додатковим договором 860 грн. (з дати укладення договору), за другим траншем 5%, що дорівнює 60 грн., неустойкою 258 грн. за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Також, 17.03.2025 відповідач направив позивачу оферту (електронний підпис К699) з пропозицією укласти додатковий договір до договору яким збільшити суми кредиту по договору до 20000 грн. з третім траншем в сумі 2800 грн. на строк 156 дні, з комісією за додатковим договором 1000 грн. (з дати укладення договору), за третім траншем 5%, що дорівнює 140 грн., неустойкою 300 грн. за кожен день неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. За повідомленням ТОВ «УПР» №202-1510 від 15.10.2025 на картку [NUMBER] позивач перерахував 17.03.2025 о 03:01:29 на рахунок отримувача 2800 гривень, що відповідає сумі третього траншу за додатковим договором від 17.03.2025. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.03.2025-100000713 від 05.03.2025, позивачем вказано заборгованість [PERSON] загалом 60216,00 грн, в т.ч. із заборгованості по тілу кредиту 20000 грн., по процентам 26216 грн., комісія за надання 1000 грн., комісія за обслуговування 3000 грн., неустойка 10000 грн. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, на підставі статей 525-527, 530, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в сумі 2800 грн. (за третій транш). Щодо нарахованих процентів в сумі 26216,00 грн. суд виходить з наступного. Оскільки матеріали справи підтверджують надання третього траншу на умовах додаткового договору від 17.03.2025 то строк кредитування розпочинається з дати його надання та становить 156 днів. Третій транш в сумі 2800 грн. надано 17.03.2025 тобто прострочення розпочалось з 18.03.2025 та тривало до 20.08.2025. Денна процентна ставка складає 0,97% за один день користування кредитом та застосовується у відповідному періоді користування кредитом зазначеного у графіку платежів. Згідно графіку платежів період користування кредитом за кожним періодом складає 14 днів. Отже, на протязі третього траншу до 20.08.2025 (156 дні) включно на суму боргу 2800 грн. мають нараховуватися відсотки в розмірі 0,97%, що складає 4236,96 грн. Разом з тим, відсотки по кредиту нараховані за довідкою-розрахунком позивача з 05.03.2025 по 19.08.2025, а тому розмір боргу за нарахованими відсотками за ставкою 0,97% за період з 18.03.2025 по 19.08.2025 складає 4209,80 грн. Отже, відповідно до умов договору з відповідача слід стягнути борг по відсотках за користуванням кредитом (третій транш) в сумі 4209,80 грн. Щодо нарахованої комісії за надання кредиту в сумі 1000 грн. суд виходить з наступного. За умовами додаткового договору від 17.03.2025 до договору комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 5% від суми 3-го траншу кредиту, що становить 140 грн. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2\~ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5\~ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. За таких обставин, умови кредитного договору щодо встановлення плати за послуги з надання кредиту і відповідно сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежем, що свідчить про безпідставність заявлених в цій частині вимог які не підлягають задоволенню. Щодо нарахованої додаткової комісії за обслуговування кредиту в сумі 3000 грн. суд виходить з наступного. За умовами додаткового договору від 17.03.2025 до договору комісія за обслуговування кредитної заборгованості, пов`язана з наданням кредиту з дати укладення додаткового договору складає 1000 грн. починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Кількість і порядкові номери чергових періодів, у яких сплачується комісія за обслуговування, не змінюються даним додатковим договором та сплачується у чергові періоди №2-4. Грошова сума у розмірі різниці між комісією за обслуговування у черговому періоді (у черговому періоді №1), у якому надається транш, встановлено до та з дати укладення додаткового договору, становить 140 грн., нараховується та обліковується в день укладення даного додаткового договору та сплачується у складі відповідного чергового платежу згідно графіку платежів. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У паспорті споживчого кредиту до договору, передбачена комісія, пов`язана з обслуговуванням заборгованості по кредиту у розмірі 800 грн., яка встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання якких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. За додатковим договором від 17.03.2025 розмір комісії за обслуговування встановлено в розмірі 140 грн. В п.2 відповіді кредитодавця (акцепті, підписаного ідентифікатором К699) сторони передбачили, що процентна ставка, проценти, комісія за надання, встановлені договором, порядок їх нарахування не змінюються даним додатковим договором. Оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості позивачем нараховується відповідачу за дії, які позивач має вчиняти на користь відповідача, при цьому не надано доказів їх вчинення, тому суд приходить до висновку про безпідставність вимог в частині стягнення такої комісії. Щодо нарахованої неустойки в сумі 10000 грн. суд виходить з наступного. Надаючи правову оцінку нарахованій позивачем неустойці в сумі 10000 грн. за неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, суд урахував положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, за змістом якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. За цих обставин у стягненні з відповідача нарахованої неустойки слід відмовити. Згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено на суму 60216,00 грн, а задоволено 7009,00 грн., тобто на 11,6 % (7009,00 х 100 % /60216,00). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 280,99 грн судового збору (2422,40 х 11,6%/100%).

Outcome: partial