Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з даним позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, в якому просять встановити факт про те, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є членами сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , дата смерті - [INFO] , у зв`язку із спільним проживанням однією сім`єю, веденням спільного побуту та наявністю взаємних прав та обов`язків. Заявлені вимоги мотивують тим, що вони [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] [INFO] в м.Часів Яр Бахмутського району Донецької області під час захисту України від військової агресії РФ [PERSON] загинув. Після загибелі батька, у позивачів виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168», на підставі чого вони звернулись до [INFO] з відповідною заявою. В січні 2023 року на адресу доньок надійшла відповідь від 11.01.2023 № 11/1/369 [INFO] , в якій повідомлено про те, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом від 05.01.2023 №1/д, розглянувши подані документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Також, повідомлено, що без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітні дочки, які перебувають у шлюбі, були членами сім`ї загиблого солдата [PERSON] (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування на утриманні), неможливо встановити право заявниць на отримання часток одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів Україні від 28.02.2022 №168. Зауважують, що з документів, доданих до матеріалів позовної заяви вбачається, що вони, позивачі по справі, були зареєстровані та проживали разом з батьком за адресою по [ADDRESS] та є членами однієї сім`ї (довідки додані до матеріалів позову). Окрім позивачів та загиблого батька, в зазначеному житловому будинку проживали та проживають [PERSON] , яка є донькою [PERSON] , та [PERSON] , який є сином [PERSON] , та [PERSON] - матір позивачок та колишня дружина загиблого. Вказаний житловий будинок належав на праві спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Крім того, згідно доданих до матеріалів позову квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що батько [PERSON] сплачував кошти за надані послуги за адресою спільного проживання з доньками. Те, що [PERSON] проживав разом з доньками за адресою по [ADDRESS] додатково підтверджується постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 30.06.2022 у справі № 595/608/22 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Під час проживання в цьому житловому будинку, позивачі разом із своїми батьками та своїми дітьми вели спільне господарство, мали погоджені обов`язки щодо утримання будинку та присадибної території, приготування їжі, займались бджільництвом тощо. Крім того, враховуючи тривале проживання у вказаному будинку, спільно проводили ремонт житлових кімнат у будинку, купували побутові речі та техніку (електрочайник, пральну машину, телевізори, холодильник, тощо), якими спільно користувалися, несли спільні витрати на харчування, святкували родинні свята, дні народження, хрестини, ювілеї, весілля, тощо. [PERSON] доглядав за онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також, те що вони, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали сімейні відносини можуть підтвердити свідки. Таким чином, представлені докази, нормативне регулювання спірних відносин, той факт, що вони, [PERSON] , [PERSON] , проживали разом із загиблим батьком, мали спільні права та обов`язки один відносно одного, вели спільне господарство, свідчить про те, що вони є членами сім`ї загиблого [PERSON] в розумінні ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалою суду від 01 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю в порядку загального позовного провадження. 14 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, відмовити у повному обсязі. Так, відповідач [PERSON] не визнає пред`явлений до неї позов про встановлення факту проживання однією сім`єю, заперечує щодо наведених позивачками обставин та правових підстав позову з огляду на таке. З приводу, наведених у позові обставин, звертає увагу, що [PERSON] та [PERSON] (рідні сестри) є одруженими, підтверджується свідоцтвами про шлюб, копії яких ними додані до позовної заяви і знаходяться у матеріалах справи. Тобто, кожна із них має власну сім`ю, підставою створення якої відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України є шлюб. Коли особа створює власну сім`ю, вона відокремлюється від попередньої родини та стає членом уже нової, власної, сім`ї. Відтак, щодо інших осіб, з якими раніше вона проживала, така особа є колишнім членом сім`ї. Позивачки у 2018 та 2019 роках створили власні сім`ї, в яких народилися діти. У межах цих сімей вони спільно ведуть господарство, надають взаємну фінансову та емоційну підтримку, мають взаємні права та обов`язки як подружжя, разом піклуються про виховання дітей. Таким чином, позивачки та їхній батько, [PERSON] , належать до різних сімей. Вони не можуть вважатися такими, що мають взаємні права та обов`язки, передбачені сімейним законодавством для членів однієї сім`ї. У цьому контексті між ними могли існувати лише родинні зв`язки, але не сімейні правовідносини у вузькому юридичному розумінні. Такий підхід узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 291 ЦК України, яка передбачає можливість підтримання особою зв`язків з родичами незалежно від того, де вона перебуває. [PERSON] та [PERSON] , чоловіки [PERSON] та [PERSON] , незважаючи на те, що обидва зареєстровані за місцем проживання своїх батьків (с. Переволоки Чортківського району Тернопільської області), проживали у будинку за вказаною адресою з моменту одруження з [PERSON] та [PERSON] і до травня 2022 року, тобто, до часу мобілізації [PERSON] до Збройних Сил України. І лише у травні 2022 року, у зв`язку із збройною агресією РФ їм вдалося виїхати за межі України, де вони перебувають і до сьогодні. Відтак, вказані довідки не можуть бути взяті до уваги, оскільки у них не вказано повний склад осіб, які проживають за вказаною адресою. Зокрема, не зазначена інформація про [PERSON] та [PERSON] , які також проживали і проживають за адресою по [ADDRESS] з часу одруження ( [PERSON] з 2018 року, [PERSON] з 2019 року). У відповіді, яка надійшла від старости Переволоцького старостинського округу М.Непіп зазначено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає більше 5-ти років за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не зареєстрований і не проживає з 2017 року на території с. Переволоки Чортківського району Тернопільської області. Щодо копії довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих за підписом старости Заривинецького старостинського округу та відповіді Бучацької міської ради на адвокатський запит (адвокат Рекуш О.Р.), то зазначає, що вони лише вказують на місце реєстрації/проживання позивачок, яке збігається з місцем реєстрації/проживання загиблого військовослужбовця [PERSON] . Реєстрація позивачок за однією адресою з їхнім батьком передусім засвідчує місцезнаходження житла (його адресу) і лише побічно може свідчити про належність до складу сім`ї за наявності інших доказів, які це підтверджують. У позовній заяві, як додаткове підтвердження проживання загиблого військовослужбовця разом із доньками за адресою: [ADDRESS] , зазначено постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 30.06.2022 у справі № 595/608/22. Водночас, оскільки факт проживання [PERSON] за цією адресою не оспорюється, зазначене судове рішення жодним чином не свідчить про існування між ним та позивачками сімейних правовідносин, а лише констатує факт реєстрації місця проживання, який і без того є відомим та підтвердженим іншими доказами. Зі змісту судового рішення неможливо дійти обґрунтованого висновку про наявність спільного побуту, ведення спільного господарства чи існування взаємних прав і обов`язків, притаманних членам однієї сім`ї. Крім того, постанова суду не є документом, який посвідчує місце проживання або реєстрації особи відповідно до законодавства. Щодо доданих до позову копій квитанцій про оплату комунальних послуг та тверджень про те, що [PERSON] сплачував кошти за надані послуги за адресою спільного проживання з доньками, наголошує, що протягом останніх 10 років перед своєю загибеллю [PERSON] не здійснював оплату комунальних послуг, оскільки відносини між усіма мешканцями за вказаною адресою були складними та конфліктними. Така обставина повністю спростовує доводи позивачів щодо систематичної участі загиблого у фінансуванні утримання будинку. Позивачками до позову додано низку фіскальних чеків про оплату комунальних послуг, як вони зазначають здійснену [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Усі ці чеки виключно за період 2022 року, з них більшість були отримані після загибелі [INFO] [PERSON] , інші чеки (від 14.05.2022 та 18.06.2022) також не можуть вважатися підтвердженням оплати [PERSON] , оскільки, починаючи з 23 квітня 2022 року, він перебував на військовій службі у складі підрозділу місцевої (м. Бучач) територіальної оборони Збройних Сил України, куди був мобілізований з власної ініціативи, що об`єктивно виключає його особисту участь у здійсненні оплати комунальних послуг. Таким чином, фактично лише один фіскальний чек (від 22.01.2022) міг бути отриманий ще за життя [PERSON] , однак навіть він не є належним доказом особистої сплати саме цією особою. З отриманих на запит відповідей вбачається, що договір з ТОВ «Тернопільоблгаз збут» був укладений на [PERSON] у квітні 2022 року, особовий рахунок [NUMBER] , що зазначається у кожному з чеків. При цьому, станом на дату відповіді договір є чинним, а оплата проводиться вчасно, без заборгованості, однак від імені якого саме платника не вказується. АТ «Тернопільобленерго» також підтвердило укладення договору з [PERSON] , проте, інформації про оплату не надали, оскільки не володіють нею. З огляду на зазначене, фіскальні чеки не містять інформації про особу, яка безпосередньо здійснювала платіж (ні підпису, ні ідентифікатора платника), а отже не є належним доказом участі [PERSON] в оплаті витрат на утримання житла. Оплата за особовим рахунком не тотожна доказу спільного побуту або утримання будинку чи інших осіб, особливо коли сам рахунок зареєстровано на особу, якої уже немає в живих. Чеки, що датовані періодом після смерті [PERSON] , взагалі не мають жодної доказової сили щодо його участі в оплаті або утриманні сім`ї. Таким чином, подані фіскальні чеки не відповідають вимогам належності доказів та не є достовірними, оскільки не дозволяють однозначно ідентифікувати особу платника або фактичний зміст правовідносин, на які вказують. Не виключається, що і станом на сьогодні у фіскальних чеках, сформованих за результатами оплати комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , досі зазначено прізвище [PERSON] . Вказане може бути зумовлене тим, що правовстановлюючі документи на зазначений об`єкт нерухомості, а також договори на постачання енергетичних ресурсів, були оформлені/укладені на ім`я [PERSON] ще за його життя. Надалі укладені ним договори, ймовірно, продовжили діяти у режимі автоматичного поновлення без зміни ідентифікаційних даних споживача. Водночас, хоча спадщина, до складу якої входить і зазначений житловий будинок, була фактично прийнята спадкоємцями (зокрема і матір`ю спадкодавця), належне правове оформлення спадкових прав ще не завершене. У зв`язку з цим документи щодо житлового будинку та постачання комунальних послуг формально залишаються оформленими на ім`я загиблого [PERSON] . Щодо мобілізації [PERSON] , вважають за необхідне викласти обставини, які не були зазначені позивачками у позовній заяві, однак мають суттєве значення для справи. Стосунки між [PERSON] та його колишньою дружиною, [PERSON] , протягом щонайменше останніх десяти років перед його загибеллю були вкрай напруженими. Ці обставини підтверджуються фактом дворазового укладення та розірвання шлюбу між ними, останній з яких відбувся у березні 2022 року. Водночас, складними і конфліктними були взаємини [PERSON] із його доньками та їхніми чоловіками. У квітні 2022 року, одразу після розірвання шлюбу, в будинку за адресою по [ADDRESS] двічі виникали конфліктні ситуації (20 та 21 квітня), які супроводжувалися викликом поліції. Доньки [PERSON] подали заяву про психологічне насильство з боку батька щодо їхньої матері. За цими фактами були складені два протоколи серії ВАБ № 616536 та № 616535 від 21 квітня 2022 року. Матеріали були передані до суду, де справу № 595/608/22 було закрито у червні 2022 року за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що фактично спростовує звинувачення на адресу [PERSON] . Однак ситуація не обмежувалася лише психологічним протистоянням - у результаті конфлікту [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень від чоловіків своїх доньок, про що ним було подано відповідну заяву до поліції. У зв`язку з неможливістю подальшого проживання в умовах постійного тиску, агресії та загроз з боку найближчих родичів, [PERSON] прийняв єдине логічне для себе рішення, звернувся до [INFO] із проханням про мобілізацію, що і відбулося 22 квітня 2022 року. Тобто його вступ до лав Збройних Сил України був добровільним кроком, зумовленим прагненням уникнути подальшого сімейного протистояння, яке мало ознаки системного та руйнівного для нього особисто конфлікту. У зв`язку з цим, очевидним є висновок: жодних ознак існування сімейних відносин у правовому розумінні між [PERSON] та позивачками на момент мобілізації вже давно не існувало. Взаємоповага, турбота, підтримка, як ознаки реальної сім`ї, були повністю відсутні. У випадку [PERSON] мало місце протилежне - емоційне відчуження, конфлікти, відсутність взаємопідтримки, що виключає правову кваліфікацію цих взаємин як сімейних у контексті відповідних норм сімейного законодавства України. Звертають увагу, що весільні фотознімки не є належним та достатнім доказом для встановлення факту спільного життя або наявності спільного господарства, які є визначальними ознаками сімейних відносин. Зауважують, що [PERSON] не був запрошений на весілля жодної з доньок і приїхав до них з Києва, де перебував у той час, виключно за наполяганням його сестри. Присутність батька на весіллі є соціальним моментом, що свідчить про його участь у родинній події, але не підтверджує наявність спільного господарства чи інших суттєвих ознак, характерних для сімейних відносин. З інших фотографій також неможливо зробити висновок про наявність відносин, які б відповідали характеристикам сімейних зв`язків. Юридичне визначення членства в сім`ї передбачає наявність регулярної та постійної взаємодії в побуті, спільного ведення господарства та підтримки, що виходить за межі одиничних святкових чи ритуальних подій. Тому, ці фотографії не можуть бути визнані належними доказами для встановлення факту спільного проживання або членства в сім`ї в правовому сенсі. Ці фотознімки не фіксують моменти, що відображають повсякденне спільне життя та постійну взаємодію між членами сім`ї, такі як спільне святкування родинних чи релігійних свят, участь у домашніх справах, спільний відпочинок, допомога один одному у вирішенні побутових питань тощо. З огляду на це, наявність окремих елементів родинних стосунків, зафіксованих на фото, не є достатнім доказом для підтвердження існування юридичних прав чи обов`язків між особами. Звертають увагу на безпідставність заявлених позивачками аргументів на підтвердження факту спільного проживання та ведення спільного побуту із загиблим батьком, а відповідно і приналежності до членів однієї з ним сім`ї. [PERSON] , його колишня дружина та їхні дві доньки ( [PERSON] , [PERSON] ) із власними сім`ями проживали/проживають за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок почав будуватися ним орієнтовно з 1993 року, кошти на його зведення та облаштування [PERSON] заробляв, зокрема, працюючи на різних роботах в Україні та за кордоном. Так, останніх пів року перед початком повномасштабного вторгнення він перебував у Німеччині, а перед тим - щороку їздив або до РФ, а останнім часом (орієнтовно 8 років) у Київ на сезонні будівельні роботи. Будинок став важливою частиною його життя. Однак, через напружені стосунки з іншими мешканцями будинку він не мав можливості повноцінно користуватися усіма його приміщеннями, до опалювальних кімнат будинку його взагалі не допускали, тому саме на осінньо-зимовий період він намагався виїхати з будинку взагалі. У будинку йому було відведено лише одну окрему неопалювальну кімнату на другому поверсі, де ремонтні роботи ще не були завершені. У зв`язку з цим він змушений був власним коштом провести ремонт у цій кімнаті, а також планувати облаштування окремої кімнати з санвузлом та душовою, оскільки доступу до загальної ванної кімнати в будинку не мав. Особливих заощаджень у нього не залишилося, тому частину речей, зокрема, меблі для цієї кімнати, [PERSON] надала його мати - [PERSON] . Очевидно, що наведене не може свідчити про сімейний характер відносин між мешканцями вказаного будинку, про спільний побут чи підтримку [PERSON] з боку його доньок. Навпаки, це повністю спростовує твердження позивачок. [PERSON] продовжував проживати у цій кімнаті навіть після розірвання шлюбу. Спільне проживання в одному будинку після розірвання шлюбу було обумовлене виключно відсутністю у [PERSON] іншого житла чи іншого місця проживання. Однак, попри проживання під одним дахом, відносини між мешканцями будинку не мали характеру сімейних, що виключає наявність правових підстав для визнання їхнього спільного побуту як такого, що відповідає ознакам сім`ї. [PERSON] (мати [PERSON] ) проживає поруч ( [ADDRESS] ), тому [PERSON] регулярно приходив до неї на сніданок, обід та вечерю. Ключ від кімнати, в якій він проживав, перед тим, як мобілізувався, [PERSON] залишив своїй матері. Після його загибелі та поховання, в присутності старости села М.Конопади та дільничного інспектора поліції Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області Маценка М.Й., в зоні оперативного обслуговування якого було і село Рукомиш, [PERSON] відкрила кімнату, аби забрати речі покійного сина до себе додому. Потім вона передала ключі від кімнати старшій доньці загиблого, [PERSON] . [PERSON] доводи позивачок про їх проживання однією сім`єю з батьком, наявністю у них спільного побуту, взаємних прав і обов`язків і тим, що сповіщення сім`ї № 6 про загибель [PERSON] від 13.07.2022, вих. 3/2400 за підписом начальника [INFO] майора [PERSON] було надіслано саме на ім`я його матері [PERSON] , а також тим, що поховання [PERSON] здійснювала його мати зі свого двору за адресою: [ADDRESS] (за усним розпорядженням [PERSON] , яке він зробив матері перед виїздом до ЗСУ). Ні доньки, [PERSON] , [PERSON] , ні бувша дружина, [PERSON] , ні онуки, [PERSON] та [PERSON] на похоронах батька/дідуся присутні не були; жодної участі у підготовці та проведенні обряду поховання не брали. Факт поховання [PERSON] його матір`ю [PERSON] підтверджується довідками Бучацької міської ради № 370, 371 від 19.07.2022, а також витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 19.07.2022, копії яких додаються. Ще одним доказом відсутності сімейних відносин між [PERSON] та його доньками є те, що перед відправленням на позиції ЗСУ він склав заповіт, у якому все своє майно заповів на користь своєї матері, [PERSON] .. Він не передбачив у заповіті жодних спадкових прав для своїх доньок, що суперечить твердженням позивачок про, нібито, «ідеальні» сімейні стосунки, які, за їхніми словами, включали спільне святкування родинних свят, днів народження, хрестин, ювілеїв тощо. У доповнення до спростування тверджень позивачок щодо спільного святкування свят з батьком, зазначають, що свій 50-літній ювілей [PERSON] святкував самотньо, разом з матір`ю, у її домі. Цей день, що мав стати важливою подією у його житті, пройшов без участі родини, що є явним свідченням відсутності належних сімейних зв`язків. Таким чином, [PERSON] майже не спілкувався з бувшою дружиною та дітьми; вони не проводили разом дозвілля, не мали спільного відпочинку, не збиралися однією сім`єю за святковим столом з нагоди сімейних святкувань чи релігійних свят, не займалися спільним впорядкуванням будинку та прибудинкової території. Увесь час, коли бував вдома, він або проводив наодинці у своїй кімнаті, або у своєї матері; ніякого спільного бюджету вони не вели, тому що не мали спільних витрат, присадибна ділянка спільно ними не оброблялася. Йому виділили в межах цієї ділянки невелику частину, але він і ту в останні роки свого життя не обробляв. Мешканці будинку мають у господарстві домашню птицю і домашніх тварин, в утриманні яких [PERSON] також жодної участі не брав. Ним з іншими мешканцями за останні роки його життя не придбавалося ніякого майна для спільного користування. Таким чином, в обґрунтування своїх вимог позивачки належних документів на підтвердження своєї приналежності до членів сім`ї військовослужбовця [PERSON] не надали. Позивачки звернулися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем [PERSON] виключно з метою набуття права на отримання частки одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. Вказане підтверджується тим, що Міністерство оборони України обґрунтовано відмовило у визнанні їх членами сім`ї загиблого та, відповідно, у виплаті грошової допомоги (протокол №1/д від 05.01.2023). Відповідно до сформованої судової практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17 та від 06.07.2022 у справі № 240/5809/19), для визнання особи членом сім`ї загиблого військовослужбовця у контексті призначення грошової допомоги недостатньо лише наявності родинних зв`язків. Необхідним є доведення сукупності таких юридично значущих обставин, як: 1) факт проживання із загиблим; 2) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували вказану сукупність обставин, позивачками надано не було. З огляду на викладене та з урахуванням сформованої правозастосовної практики, просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовити у повному обсязі. 21 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивачів, адвоката Слізяк М.М., надійшла відповідь на відзив, в якій вона просить врахувати зазначені у відповіді аргументи при вирішенні справи по суті. Так, на підтвердження того, що загиблий [PERSON] вважав [PERSON] та [PERSON] членами своєї сім`ї сторона позивача направляла адвокатський запит на адресу [INFO] з проханням надати копію документів, які містять інформацію про членів сім`ї [PERSON] . У відповідь на запит надано завірену облікову картку до військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] , де в п. 7 міститься інформація про членів сім`ї [PERSON] , а саме дітей [PERSON] та [PERSON] , зазначена актуальна інформація про розірвання шлюбу з [PERSON] . Згідно пункту 8-1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII) до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать відомості про сімейний стан особи та членів її сім`ї (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), а також дітей). З наведеного слідує, що на чоловіків, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних покладено обов`язок повідомляти територіальні центри комплектування та соціальної підтримки інформацію про сімейний стан та членів сім`ї, зокрема дітей, з метою внесення такої інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Попередньо, вказана інформація відображається на паперовій обліковій картці до військового квитка з подальшим внесенням до Реєстру. Відтак, облікова картка до військового квитка є належним та достовірним доказом у справі, що підтверджує факт визнання [PERSON] членами своєї сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Щодо інших доказів, з якими висловила незгоду сторона відповідача зазначає наступне. Очевидно, що сповіщення про загибель батька позивачок надійшло на адресу його матері, оскільки [PERSON] та [PERSON] на момент загибелі батька не мали рішення суду про визнання їх членами сім`ї загиблого військовослужбовця. Вказане питання порушено лише у даному спорі, у зв`язку з невизнанням такого факту бабусею позивачок і відсутністю позасудового механізму врегулювання даного спору. Крім того, згідно відповіді Бучацької міської ради від 19.07.2022 № 370, яка долучена до відзиву, вбачається, що матеріальна допомога на поховання [PERSON] не надавалась, а докази про те, що лише [PERSON] здійснювала організацію похоронів та матеріальні витрати на поховання в матеріалах відзиву відсутні. Твердження відповідачки про те, що на похоронах батька не були присутні ні колишня дружина, ні діти, ні онуки також не відповідає дійсності, та буде спростоване показами свідків в судовому засіданні. Як вже зазначалось в позовній заяві, за життя в мирний час [PERSON] разом з колишньою дружиною та дітьми спільно займались ремонтом в будинку, облаштуванням кімнат, купівлею меблів, побутових речей та техніки. Сторона відповідача не визнає такі обставини, вказує, що батько нічого не купував спільно з дітьми. Однак такі заперечення спростовуються наступним. Згідно з формою замовлення меблів від 25.05.2019 №10159 вбачається, що [PERSON] придбавала меблі для облаштування будинку за адресою спільного проживання на суму 24381 грн. Також, загиблий батько купував телевізор PHILIPS 42PFL3606Y/58 вартістю 6296,00 грн., який був об`єктом спільного користування в будинку. Крім того, [PERSON] придбав донькам планшетний ПК SUMSUNG на суму 6645,93 грн. Також, серед документів знайдена квитанція про оплату [PERSON] житлово-комунальних послуг на суму 1000 грн. З наведеного вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] несли спільні витрати для облаштування комфортного проживання в будинку. Також, як вбачається зі змісту відзиву, те, що батько проживав з позивачами не заперечується стороною відповідача. Діти загиблого повідомляють, що дійсно батько мав власний простір для відпочинку - окрему кімнату у будинку, однак така була облаштована усіма необхідними речами для проживання та опалювалась. В свою чергу, кожна з доньок також мала окрему кімнату для відпочинку, а також колишня дружина загиблого ночувала в своїй окремій кімнаті. Наявність окремих кімнат у дорослих членів сім`ї є природнім явищем і з наведеного вбачається, що в членів сім`ї були комфортні умови для спільного проживання в одному будинку. В свою чергу, харчування здійснювалось на спільній єдиній кухні, купівля продуктів відбувалась за спільний кошт, обов`язки щодо прибирання, ведення ремонтних робіт, дотримання певних правил поширювались на всіх проживаючих у будинку, а не лише на кімнату для власного відпочинку. Відповідно, факт наявності окремої кімнати не може свідчити про відсутність спільного побуту, взаємних прав та обов`язків між членами сім`ї. Таким чином, загиблий [PERSON] вважав доньок членами своєї сім`ї, крім того, між ними були взаємні права та обов`язки, протягом тривалого часу вівся спільний побут, останні разом проживали, що підтверджується належними письмовими доказами, які додані до матеріалів справи і такі обставини [PERSON] не спростовані. 27 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Гелецької І.О., надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких вона просить врахувати їх при розгляді справи по суті, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, відмовити у повному обсязі. Так, до відповіді на відзив позивачами додано завірену облікову картку до військового квитка серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Представник позивача звертає увагу на те, що в пункті 7 цієї облікової картки, нібито, міститься інформація про членів сім`ї [PERSON] , зокрема про дітей - [PERSON] та [PERSON] , а також актуальні дані щодо розірвання шлюбу з [PERSON] . З цього приводу зазначають, що пункт 7 облікової картки має назву «Сімейний стан, місце проживання сім`ї» і відображає виключно загальні відомості про формальний сімейний статус особи (одружений, розлучений, овдовілий тощо), а не її сімейні правовідносини у розумінні чинного сімейного законодавства. Записи щодо дітей були внесені різними особами, ймовірно, у відповідні роки, коли здійснювалося уточнення персональних даних військовозобов`язаних, які перебували на військовому обліку строкової служби. У зв`язку з тим, що [PERSON] 22 квітня 2022 року з власної ініціативи звернувся до [INFO] з метою мобілізації, під час звірки даних до його облікової картки було внесено лише оновлення щодо сімейного стану (розлучений). Інформація про дітей залишилася в обліковій картці без змін, оскільки, попри відсутність між [PERSON] та дітьми відносин, характерних для членів однієї сім`ї, їхній статус, як рідних дітей не змінився, а правових підстав для виключення відповідних відомостей не існувало. Таким чином, наявність у картці записів про дітей не є підтвердженням факту належності цих осіб до складу сім`ї [PERSON] станом на квітень 2022 року. Ці записи не свідчать про спільне проживання, спільне ведення господарства або наявність спільних прав та обов`язків, що є визначальними критеріями сім`ї відповідно до чинного законодавства. Вони лише засвідчують факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] та [PERSON] . Позивачки не визнавали свого батька членом своїх сімей і ця позиція була детально обґрунтована у відзиві на позовну заяву та буде додатково підтверджена під час судового розгляду. Відсутність спільного проживання, ведення спільного господарства та інших ознак сімейних відносин роблять питання встановлення факту проживання однією сім`єю абсолютно нерелевантним до цього моменту. Лише після того, як стало відомо про можливість отримання значної одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, це питання стало актуальним для позивачок, що свідчить про їхню вибіркову зацікавленість у визнанні сімейних відносин з батьком. Отже, спроба позивачок визнати себе членами сім`ї загиблого, незважаючи на відсутність відповідних фактів, виглядає не лише необґрунтованою, а й як тактичний маневр для отримання матеріальної вигоди через державні виплати, що суперечить принципам справедливості та добросовісності і ставить під сумнів справжні мотиви позову. Твердження позивачів, що у матеріалах справи відсутні доводи про те, що лише [PERSON] здійснювала організацію похоронів та несла у зв`язку з цим матеріальні витрати спростовуються наступним. Насамперед, звертають увагу, що до відзиву на позовну заяву додана довідка Бучацької міської ради № 371 від 19.07.2022 про те, що [PERSON] за власний рахунок похоронила сина [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, до відзиву додано копію витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, № 00036189186 від 19.07.2022. Вказані документи, зокрема, довідка № 370, № 371, витяг з державного реєстру актових записів про смерть для отримання поховання та свідоцтво про смерть подавалися матір`ю загиблого [PERSON] для отримання допомоги на поховання. Одноразову грошову допомогу на поховання у сумі 25 000 грн [PERSON] отримала від Бучацької міської ради. Ці кошти були надані з обласного бюджету Тернопільської області. Окрім того, відповідно до рішення Бучацької міської ради (сімнадцята сесія VIII скликання, 15 вересня 2023 року, № 3543), [PERSON] отримала одноразову грошову допомогу в розмірі 30 000 грн для встановлення пам`ятника синові, [PERSON] , який був мобілізований до лав ЗСУ та загинув внаслідок ракетного удару Додатково зазначають, що командуванням військової частини [NUMBER] на ім`я [PERSON] було перераховано заробітну плату [PERSON] . Зважаючи на те, що [PERSON] під час служби у вказаній військовій частині зазначив контактні дані матері для оперативного зв`язку в разі необхідності представниками відповідача 22.04.2025 надіслано до командування військової частини [NUMBER] адвокатський запит з проханням надати відповідну інформацію. Поховання та облаштування місця поховання також є характерним звичаєм піклування про померлих членів сім`ї в українському суспільстві. Позивачки до облаштування місця поховання не долучалися, участі у відкритті пам`ятної дошки загиблому батькові у с. Рукомиш не брали. Почесне право відкрити дошку було надано матері загиблого [PERSON] , що підтверджується доданими копіями фото з вказаної події та дописом від 16 червня 2024 року Бучацької міської ради, розміщеним у соціальній мережі Fecabook за посиланням: [INFO] . Не були рідні доньки присутні і під час відкритті алеї [PERSON] у м. Бучач 25 квітня 2024 року. На цій події були тільки мати та рідна сестра [PERSON] . Обставини його фактичного життя свідчать про відчуженість у стосунках із позивачками. Зокрема, мали місце випадки, коли [PERSON] змушений був готувати для себе їжу на електричній плитці в гаражі. Кімната, в якій він тимчасово проживав, коли на короткий термін приїжджав із заробітків, постійно зачинялась ним на ключ. Після мобілізації ключ було залишено матері, а не донькам, що додатково підтверджує відсутність тісного сімейного зв`язку. Отже, твердження позивачів - це лише суб`єктивна інтерпретація обставин, яка не відповідає дійсності. Вони не підкріплені належними та допустимими доказами. Сторона позивачів додає до відповіді форму замовлення меблів від 25.05.2019 №10159, де замовником є [PERSON] , і намагається цим довести, що меблі були придбані спільно батьком і дітьми. Однак і цей аргумент спростовується. У вказаному замовленні йдеться не просто про меблі для облаштування спільного будинку, а про спальню « [INFO] » (біла), до складу якої входять ліжко, шафа, комод та інші елементи. Ці меблі (спальня) були придбані за кілька місяців до весілля [PERSON] (12.08.2019) нею та її чоловіком за власні кошти для облаштування їхньої кімнати у будинку. Батько до придбання цих меблів не мав ніякого відношення. Щодо квитанції про оплату житлово-комунальних послуг за червень 2018 року, з її змісту вбачається, що платником здійснено оплату лише в розмірі 1000 грн за газ, тоді як загальна сума заборгованості, зазначена у квитанції, становить 5638,94 грн, з яких: за газ - 4715,20 грн, за електроенергію - 923,74 грн. З наданої позивачами квитанції за червень 2018 року вбачається, що в ній зазначені ті ж самі номери особових рахунків за газ та електроенергію, що й у квитанціях за 2022 рік. Якщо мешканці будинку після смерті [PERSON] могли здійснювати оплату комунальних послуг на його ім`я, то очевидно, що так само вони могли це робити і за його життя. Обсяг оплати, вказаний у квитанції, навпаки, свідчить про відсутність фактичного спільного ведення господарства на той момент, а також підтверджує, що мешканці будинку не несли спільних витрат на забезпечення умов комфортного проживання, всупереч твердженням позивачів. Щодо документів з придбання планшетного ПК SAMSUNG SM T-561N ZKA, то з вказаних документів не можливо встановити для кого і з якою метою придбавався вказаний планшет, оскільки адреса, яка там зазначена не співпадає з адресою проживання позивачок, а саме, [ADDRESS] . У Акті приймання-передачі товару зазначена адреса: [ADDRESS] . Тому вказаний доказ є неналежним, оскільки не дає можливості встановити зв`язок придбаного товару із місцем проживання позивачок, а також не дозволяє з`ясувати мету його придбання. Водночас, сторона відповідача не заперечує факт придбання [PERSON] телевізора PHILIPS 42FL3606Y/58 вартістю 6296,00 грн. Однак, зазначене придбання відбулося у 2012 році у той період, коли він працював у Києві (додані позивачками документи це підтверджують) і між членами родини ще зберігалися хоча б мінімальні елементи сімейних стосунків. Таким чином, поодинокі факти та докази, надані позивачами, не можуть бути визнані належними та достатніми для підтвердження існування між сторонами фактичних сімейних відносин, які відповідали б критеріям, визначеним чинним законодавством. Їх зміст свідчить виключно про наявність родинного зв`язку або стосується подій минулих років, що не мають правового значення для встановлення характеру відносин на час, який має значення для справи. Надані докази не спростовують правову позицію відповідача, а, навпаки, підтверджують відсутність сімейних відносин у відповідний період між позивачками та [PERSON] . Також, 29 квітня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника третьої особи Міністерства оборони України, [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких вона просить у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю, відмовити повністю. Пояснення мотивує тим, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою №168, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами. Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність: спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що вони проживали однією сім`єю і заявниця була членом сім`ї [PERSON] . Також, звертає увагу, що фото надані позивачами не є належним доказом через не можливість визначення місця створення фото. До того ж, з зазначених фото не можна визначити в якому році воно було здійснено і неможливо підтвердити що на фото позивачі і загиблий. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Як вбачається з копій довідок про склад сім`ї та проживання в житловому будинку [ADDRESS] № 10, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , вони датовані 23.01.2023 та 02.02.2023 та не вбачається з якого по яке спільно проживали заявники із загиблим. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та вони проживали однією сім`єю і заявники були членом сім`ї [PERSON] . Також не є належними доказами спільного проживання та ведення спільного господарства ряд доказів, на які вказують позивачі, а саме: документи, які підтверджують факт родинних відносин (копії свідоцтв про народження, паспортів тощо); чеки оплати [PERSON] за розподіл газу, електропостачання; довідки Бучацької міської ради, будівельний паспорт тощо. Поряд із цим, до позовної заяви долучено копію свідоцтва про шлюб, згідно з яким [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 12.08.2019, а відтак, сім`єю заявниці є її чоловік та донька [PERSON] , про яких вона зазначає у заяві та додатках до неї. Одночасно, [PERSON] не може бути членом двох сімей (із чоловіком та дитиною та батьком). Поряд із цим, до заяви також долучено копію свідоцтва про шлюб, згідно з яким [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 11.10.2018, а відтак, сім`єю заявниці є її чоловік та син [PERSON] , про яких вона зазначає у заяві та додатках до неї. Одночасно [PERSON] не може бути членом двох сімей (із чоловіком та дитиною та батьком). Позивачами не долучено до позовної заяви копії наступних документів та доказів: щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між ними та загиблим з часу спільного проживання - (не зазначено в позові з якого часу), у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків; підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла з часу спільного проживання, копії наказу командира військової частини про виключення загиблого зі списків військової частини (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); доказів того, хто отримав після загибелі особи його грошове забезпечення у військовій частині, де він проходив військову службу. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання [PERSON] , [PERSON] та її батька [PERSON] однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків позивачами не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року поновлено представнику позивачів, адвокату Слізяк М.М. строк на звернення з клопотанням про витребування доказів. Клопотання представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Слізяк М.М. про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Бучацького районного суду Тернопільської області матеріали справи № 595/608/22 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП для огляду в судовому засіданні. Витребувано з Бучацької міської ради Тернопільської області інформацію про те, чи звертався [PERSON] , [INFO] , до Заривинецького старостинського округу Бучацької територіальної громади з метою отримання довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2022 по 09.07.2022. Якщо так, повідомити дату такого звернення та надати копію документу, виданого [PERSON] , за результатами звернення або інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові), які були зазначені в такому документі, як члени його сім`ї. Поновлено представнику відповідача, адвокату Гелецькій І.О. строк на звернення з клопотанням про витребування доказів. Клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Гелецької І.О. про витребування доказів - задоволено. Витребувано у старости Заривинецького старостинського округу [PERSON] інформацію щодо усіх осіб, які зареєстровані та/або проживають за адресою: [ADDRESS] , із вказівкою на їх сімейно-правовий статус, з обов`язковим зазначенням з якого часу і в якому сімейно-правовому статусі проживають/зареєстровані за адресою по [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Клопотання представника позивачів - адвоката Слізяк М.М. про виклик свідків задоволено. Вирішено викликати у судове засідання в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Гелецької І.О. про виклик свідків задоволено. Вирішено викликати у судове засідання в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09 травня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача, адвоката Гелецької І.О., надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в якій вона просить врахувати таку під час розгляду справи по суті. Зазначає, що відповідач, ознайомившись із поясненнями третьої особи, повністю погоджується з ними та вважає їх обґрунтованими. Також зазначає, що представник Міністерства оборони України у поясненні звертає увагу на відсутність у позовній заяві копій окремих документів, з яких мало б вбачатися, хто був записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав відповідні грошові виплати тощо. Так, у відповідача наявна копія витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 21.07.2022 № 198 про виключення загиблого зі списків особового складу та всіх видів забезпечення солдата [PERSON] . У витязі з наказу єдиною близькою особою загиблого військовослужбовця [PERSON] зазначена його мати [PERSON] . У наказі також вказано про виплату їй усіх належних сум: допомоги на поховання у сумі 12540 грн, щомісячної премії за особистий внесок - 289% від посадового окладу; надбавки за особливості служби - 65% посадового окладу з урахуванням звання і вислуги за липень 2022 року, додаткової винагороди за участь у бойових діях - 100000 грн відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 (зі змінами) на підставі рішення Міністра оборони України від 07.03.2022 №248/1217. Докази отримання вказаних виплат матір`ю загиблого, [PERSON] , надано відповідачем у запереченні на відповідь на відзив. 21 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представники, адвокати Сліз`як М.М., Суп М.Б. будучи присутніми в судовому засіданні, просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та її представники, адвокати Гелецька І.О. та Денисовський М.Д., в судовому засіданні просили відмовити у задоволені позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та додаткових поясненнях. Представник третьої особи Міністерства оборони України, Шведа О.Б., в судове засідання не прибула, через систему «Електронний суд» подала заяву, в якій просила судове засідання проводити у її відсутності. Заслухавши позивачів, їхніх представників, відповідача та її представників, дослідивши обставини, на які сторони посилаються, як на обґрунтування своїх позицій, оцінивши надані ними докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з такого. [PERSON] народилася [INFO] в м. Бучач Бучацького району Тернопільської області, її батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом загсу Бучацької райдержадміністрації 11 січня 1993 року. [PERSON] народилася [INFO] в с. Рукомиш Бучацького району Тернопільської області, її батьком зазначений - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заривинецької сільської ради Бучацького району 08 жовтня 1999 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.10.2018 Заривинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області, 11.10.2018 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований Заривинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 06. За даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.08.2019 Заривинецькою сільською радою Бучацького району, 12.08.2019 [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , зареєстрований Заривинецькою сільською радою Бучацького району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 05. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи № 76 від 16.10.2019, виданої Заривинецькою сільською радою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11 січня 1993 року. За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи № б/н, за відомостями Заривинецької сільської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19 грудня 2014 року. З довідок про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 10 від 23 січня 2023 року (станом на 09.07.2022) та № 19 від 02 лютого 2023 року, виданих Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області [PERSON] , вбачається, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] (заявник), [PERSON] , [INFO] (мати), [PERSON] , [INFO] (сестра), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (племінник), [PERSON] , [INFO] (батько), який був зареєстрований до дня смерті [INFO] . З довідок №11 та №21 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданих Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області, відповідно, 23 січня 2023 року (станом на 09.07.2022) та 02 лютого 2023 року [PERSON] , вбачається, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] (заявник), [PERSON] , [INFO] (мати), [PERSON] , [INFO] (сестра), [PERSON] , [INFO] (племінниця), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (батько), який був зареєстрований до дня смерті [INFO] . За даними довідки № 26, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області 02 лютого 2023 року [PERSON] , за адресою по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] (заявник), [PERSON] (мати), [PERSON] (сестра), [PERSON] , (племінниця), [PERSON] (син), [PERSON] (батько) - до дня призову. Як убачається з відповіді Бучацької міської ради Тернопільської області № 03-15/531 від 28.03.2023, наданої на адвокатський запит № 20 від 24.03.2023, згідно діючої адресної картотеки міської ради за адресою по [ADDRESS] зареєстроване місце проживання наступних осіб: [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 19.12.2014); [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 11.01.1993); [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 19.12.2014); [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 19.12.2014, помер [INFO] ); [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 28.10.2020); [PERSON] , [INFO] (зареєстрована з 24.12.2021). До матеріалів справи позивачами долучено паспорт на забудову садиби в населених пунктах в с. Рукомиш, який виданий Державною адміністрацією Бучацького району на ім`я [PERSON] , згідно якого останньому виділено земельну ділянку під забудову площею 0,20 га для будівництва житлового будинку на 5 кімнат з житловою площею 116 кв.м будівельним об`ємом 755,2 куб.м. Також долучено акт винесення в натурі червоних ліній контурів; будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, індивідуального будівництва; Генплан забудови земельної ділянки; акт виносу в натурі земельної ділянки; рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів Бучацького району Тернопільської області від вересня 1993 року, яким, згідно затвердженого проекту планування і забудови села Рукомиш Кошелі В.В. виділено земельну ділянку площею 0,20 га; довідку № 268 від 1993 року, видану виконкомом Заривинецької сільської Ради народних депутатів Бучацького району Тернопільської області згідно з якою [PERSON] , 1966 р.н., є жителем с. Рукомиш, до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] , [INFO] дочка [PERSON] , [INFO]., також у довідці зазначено, що [PERSON] власного будинку немає, проживає в найманому будинку с. Рукомиш. [PERSON] помер [INFO] в місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 26 липня 2022 року. Як убачається з відповіді [INFO] № 11/1/369, адресованої 11.01.2023 [PERSON] та [PERSON] , комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, протоколом від 05.01.2023 № 1/д, розглянувши подані документи, дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - дочкам загиблого [INFO] у період дії воєнного стану солдата [PERSON] ( [INFO] ) на підставі свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.07.2022 та листа Кадрового центру Збройних Сил України від 09.11.2022 № 321/КЦ/14589. За поданими документами неможливо встановити чи є повнолітні дочки загиблого, які перебувають у шлюбі, непрацездатними (особами з інвалідністю) і перебували на утриманні [PERSON] . Крім цього, за поданими документами про місце реєстрації дочок неможливо встановити, що вони проживали разом із своїм батьком, вели з ним спільне господарство і мали взаємні права та обов`язки. Без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що повнолітні дочки, які перебувають у шлюбі, були членами сім`ї загиблого солдата [PERSON] або перебування на його утриманні відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» неможливо встановити право заявниць на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022№ 168, у зв`язку з чим документи [PERSON] та [PERSON] повернуто на доопрацювання. Позивачками до матеріалів справи, окрім копій фотографій з весілля, також долучено копії наступних квитанцій про оплату комунальних послуг, в яких платником зазначено [PERSON] , зокрема: - від 22 січня 2022 року оплата послуг за газорозподіл в сумі 10188,00 грн; - від 14 травня 2022 року оплата послуг за газорозподіл в сумі 7052,01 грн; - від 18 червня 2022 року оплата послуг за газорозподіл в сумі 3269,90 грн; - від 23 серпня 2022 року за електропостачання, сума оплати - 3620,80 грн; - від 21 вересня 2022 року за газорозподіл, сума оплати 3335 грн; - від 20 жовтня 2022 року за електропостачання та розподіл газу на суму 4411,93 грн; - від 21 грудня 2022 року оплата послуг за газ збут в сумі 8261,64 грн. Також представник позивачів, адвокат Слізяк М. на підтвердження позовних вимог до матеріалів цивільної справи долучила наступні документи: - договір на придбання товару в інтернет-магазині меблів № [NUMBER] від 25.05.2019 та договір на придбання матраців в інтернет-магазині № [NUMBER] від 25.05.2019, укладені між замовником [PERSON] та інтернет-магазином « [INFO] », де виконавцем виступає ФОП [PERSON] ; адреса доставки: Бучацький р-н, с. Рукомиш; - квитанцію ПН 356250826598 на суму 6296,00 грн на придбання телевізора марки PHILIPS 42PFL3606H/58 згідно Договору від 27.06.2012; - договір купівлі-продажу № ФЛФТ-46432 (на умовах відстрочення платежу) від 27 червня 2012 року, згідно з яким [PERSON] придбав у ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» рідкокрісталічний телевізор PHILIPS 42PFL3606H/58 з іншими товарами до нього на загальну суму 6296,00 грн; - видаткову накладну № ГФФТ-0195-21406185 від 02 січня 2018 року на загальну суму 6645,93 грн, та акт приймання-передачі товару/послуг, де постачальником планшетного ПК SAMSUNG SM-Т561N ZKA (чорний) та інших товарів до нього, виступає ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН», а одержувачем [PERSON] ; - квитанцію № 05.06.0012 від 05.06.2018 на оплату комунальних послуг за газ та електрику за адресою [ADDRESS] на суму 1000,00 грн, де платником виступає [PERSON] (разом до сплати за газ 4715,20 грн, за електрику - 923, 74 грн, оплачено - 1000,00 грн). З відповіді старости Переволоцького старостинського округу М.Непіп № 15-09/15/80 на адвокатський запит № 003/25 від 03.04.2025 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає більше 5-ти років за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , не зареєстрований і не проживає з 2017 рок на території с. Переволока Чортківського району. Як убачається з відповіді Бучацької міської ради Тернопільської області № 72 від 16.05.2025, наданої на ухвалу суду від 01.05.2025 у даній справі, згідно наявної в Заривинецькому старостинському окрузі інформації відповідно до погосподарського обліку, за адресою по [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] (колишня дружина р/с про розірвання шлюбу від 22.03.2022), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (онука), [PERSON] , [INFO] (онук). Відповідно до відомостей, які містяться у книзі погосподарського обліку громадяни: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою по [ADDRESS] не зареєстровані, інформація щодо факту їхнього проживання та моменту початку проживання в Заривинецькому старостинському окрузі відсутня. Згідно листа Бучацької міської ради Тернопільської області № 08-10/1362 від 20.05.2025, на виконання ухвали суду від 01.05.2025, старостою Заривинецького старостинського округу Бучацької територіальної громади Конопадою М.П. на звернення [PERSON] , 25.04.2022 була видана довідка за № 33 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] . Вказана вище довідка була видана на підставі відомостей, наявних в Книзі погосподарського обліку Заривинецького старостинського округу у паперовій формі в одному примірнику. Згідно довідки зазначені наступні особи: [PERSON] , [INFO] (колишня дружина, рішення Бучацького районного суду від 22.04.2022 у справі 595/208/22), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , [INFO] (онука), [PERSON] , [INFO] (онук). Як убачається з відповіді ТОВ «Тернопільоблгаз збут» № 53 від 04.04.2025, наданої на адвокатський запит № 002/25 від 03.04.2025, між Товариством та [PERSON] укладено договір постачання природного газу побутовим споживачам, особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Оплата за спожитий природний газ згідно особового рахунку [NUMBER] здійснюється вчасно. Станом на 04.04.2025 у [PERSON] відсутня заборгованість за спожитий природний газ за вказаною вище адресою та наявна переплата у розмірі 0 грн 16 коп. Як слідує з відповіді АТ «Тернопільобленерго» № 1656/36 від 11.04.2025, наданої на адвокатський запит № 005/25 від 07.04.2025, АТ «Тернопільобленерго» повідомило, що між [PERSON] та АТ «Тернопільобленерго» укладено договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , який є публічним договором приєднання. Інформацію щодо оплати за спожиту електричну енергію споживачами АТ «Тернопільобленерго» не володіє, оскільки з 1 січня 2019 року виконує функції оператора системи розподілу та не здійснює діяльності з постачання електричної енергії. Постачальником універсальних послуг на території Тернопільської області є ТОВ «Тернопільелектропостач» м. Тернопіль, проспект Злуки, 2В. З відповіді ТОВ «Тернопільелектропостач» № 380/13 від 16.04.2025 на адвокатський запит від 14.04.2025, слідує, що електропостачання домогосподарства за адресою: [ADDRESS] здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № [NUMBER] оформлено на [PERSON] . Станом на дату надання відповіді заборгованість відсутня, поточне нарахування за березень 2025 року становить 2324, 16 грн. За даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, сформованого 19.07.2022 за № 00036189186 на запит [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] в м. Часів Яр Бахмутського району Донецької області про що Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області 19.07.2022 складено актовий запис № 322. Згідно довідки № 370, виданої Бучацькою міською радою Тернопільської області 19 липня 2022 року, матеріальна допомога на поховання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] не надавалася. За даними довідки № 371, виданої Бучацькою міською радою Тернопільської області 19 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , вона за власний рахунок похоронила сина [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На рахунок [PERSON] військовою частиною [NUMBER] перераховано 179011,85 грн, призначення платежу - зарахування заробітної плати за місяць, що стверджується платіжною інструкцією (МО) №2303214 від 30 серпня 2022 року. Згідно відповіді Тернопільської обласної військової адміністрації № 03-4282/16 від 24.04.2025 на адвокатський запит № 007/25 від 22.04.2025, відповідно до клопотання голови Бучацької міської ради від 05.09.2022 «Про виділення коштів на виплату одноразової грошової допомоги [PERSON] та [PERSON] », 12.09.2022 профінансовано кошти для виплати одноразової допомоги на поховання [PERSON] в сумі 25000 грн. Виплата одержувачу проводилася безпосередньо Бучацькою міською радою. Згідно платіжної інструкції № 686 від 20 вересня 2022 року Бучацькою міською радою перераховано [PERSON] одноразову допомогу на поховання в загальній сумі 25000,00 грн згідно розпорядження № 159-од від 14 вересня 2022 року. З копії виписки від 23.04.2025 вбачається, що на рахунок [PERSON] 26.09.2023 о 09.00 год. були зараховані кошти в сумі 30000,00 грн, призначення платежу: одноразова допомога для встановлення пам`ятника згідно рішення № 3543 від 15.09.2023. До матеріалів цивільної справи представником відповідача долучено копії фотозображень з місця відкриття меморіальної дошки, фото з кладовища та з місця алеї слави у м. Бучач. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по строковій частині) № 198 від 21.07.2022, вирішено солдата [PERSON] , призваного по мобілізації, санітара-радіотелефоніста медичного пункту 2 стрілецького батальйону, який загинув [INFO] в результаті множинних переломів ребер, тупої травми грудної клітки, ушкодження внаслідок військових дій не уточнені, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом, та воєнних операцій, виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, смерть пов`язана із захистом Батьківщини. Мати - [PERSON] , 1948 р.н. Наказано виплатити членам сім`ї або близьким родичам загиблого допомогу на поховання в розмірі 12540 грн. Також наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 289 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65 % посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01 по 31 липня 2022 року. Виплатити додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) за липень 2022 року із розрахунку 100000 грн відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 (зі змінами) на підставі рішення Міністерства оборони України від 07.03.2022 № 248/1217. Як вбачається з відповіді № 4768 від 30.04.2025, сформованої т.в.о. начальника штабу - заступника командира військової частини [NUMBER] в пункті постійної дислокації [PERSON] , адресованої адвокату Гелецькій І.О., надати належним чином завірену копію обліково-послужної картки на солдата [PERSON] не має можливості, оскільки оригінал відсутній у військовій частині [NUMBER] , так як надісланий в пакеті документів для оформлення виплати одноразової грошової допомоги на адресу [INFO] за № 5699 від 21.07.2022. У військовій частині [NUMBER] відсутні документи, складені солдатом [PERSON] , в яких він зазначав контактні дані осіб (номера телефонів). Ще за життя, 10 травня 2022 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою Заривинецького старостинського округу Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області Конопадою М.П. та зареєстрований в реєстрі за № 10, згідно якого він, на випадок своєї смерті, зробив розпорядження, яким усе своє майно нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося, грошові кошти в будь-якій сумі та у будь-якій валюті, розміщені на рахунках у банках/фінансових установах, що розташовані на території України або за її межами, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із сповіщення сім`ї № 6 (вих. № 3/2400 від 13.07.2022), сформованого начальником [INFO] [PERSON] , адресованого [PERSON] , жительці [ADDRESS] , 11.07.2022 від командира [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] майора [PERSON] надійшла доповідь, що в період з 21.10 по 21.25 год. [INFO] , внаслідок ракетного удару в районі н.п. Часів Яр загинув її син, солдат [PERSON] , санітар-радіотелефоніст медичного пункту [NUMBER] стрілецького батальйону військової частини [NUMBER] . Згідно відповіді т.в.о. начальника [INFO] [PERSON] за № 1727/29/вих.ЗПІ від 28.03.2025, [INFO] надав завірену копію облікової картки на [PERSON] , [INFO] , де у п.7 зазначено відомості про сімейний стан (записи здійснені російською мовою): дружина (розлуч.) [PERSON] , [INFO] д. [PERSON], [INFO], д.[PERSON], [INFO] Згідно відповіді т.в.о. начальника штабу - заступника командира Військової частини [NUMBER] № 3747 від 31.03.2025 на запит № 3524 від 27.03.2025, у Військовій частині [NUMBER] відсутні документи, складені солдатом [PERSON] , в яких він зазначав інформацію про осіб (прізвище, ім`я, по батькові), яких він зазначив, як членів своєї сім`ї. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з приписами ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2 та ч. 4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єднались для спільного проживання. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім, власне, факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання); фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Факт спільної присутності на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі № 588/350/15). Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Отже, метою звернення позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду є встановлення юридичного факту, а саме те, що вони є членами сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , дата смерті - [INFO] , у зв`язку із спільним проживанням однією сім`єю, веденням спільного побуту та наявністю взаємних прав та обов`язків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною тіткою позивачок по справі по маминій лінії. З [PERSON] у неї були добрі відносини, вони ходили один до одного в гості. [PERSON] спілкувався з доньками, жив разом з ними та дружиною. Вона приходила до них кожного дня: і зранку і вечері, допомагала по господарству. Як робили донькам весілля, то [PERSON] приїжджав. Коли їй пропонували йти до столу снідати, обідати чи вечеряти, то за столом була вся сім`я, зоктема [PERSON] , [PERSON] , внуки, дружина і [PERSON] , який був головою сім`ї. Він, як член родини, завжди був присутній за столом на свята. Вони спільно з дружиною будували будинок, де разом з дітьми проживали. [PERSON] переважно був на заробітках, але коли приїжджав, то допомагав все по господарству. Тіло загиблого [PERSON] привезли до будинку його матері за наполяганням останньої. Стосовно їх спільного бюджету їй невідомо нічого. [PERSON] безперешкодно користувався продуктами, які зберігалися в холодильнику. Бачила, що він працював в саду, косив, щось підмітав. Не бачила, щоб він готував їсти, але він там харчувався. Коли ж вони приходили до неї в гості, то дарували подарунки разом. На похороні у [PERSON] вона не була, бо залишилася доглядати за маленькими внуками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є свекрухою позивачки [PERSON] та свахою [PERSON] . Із загиблим [PERSON] вона була в хороших стосунках. Останній ніколи не жалівся на своїх дітей, вони жили дружно. Після того, як її син одружився, то [PERSON] жив з ними. Тричі на місяць вона приїжджала до них в гості, де бувала і по пів дня. Бачила особисті речі загиблого. Всі в будинку мали свої окремі кімнати, [PERSON] також. Харчувалися вони разом, в них було два холодильники. Коли вона була в них в гостях, то за стіл сідали всі разом і спілкувались. Матір [PERSON] вона не бачила в них жодного разу. Вона була на його похороні і бачила там його двох доньок. Тіло загиблого привезли до дому його мами. В гості [PERSON] до неї не приходив ніколи. Останній був присутній на весіллі своєї дочки та її сина, а [PERSON] не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є хресною мамою [PERSON] та часто приходила до них у гості. Їй відомо, що [PERSON] їздив на заробітки. Коли вона приходила в гості, то вони всі разом сиділи за столом. [PERSON] поводився, як людина, яка там жила. Вони тримали в господарстві кроликів, козу. [PERSON] на своїх доньок не жалівся. Вона була на похороні [PERSON] і бачила там доньок. Тіло загиблого привезли до будинку матері, бо так хотіла остання. Вона бачила маму [PERSON] тоді, як вони робили новосілля. На 20-річчя і на весіллі [PERSON] її батько був присутній. [PERSON] і [PERSON] були рівні між собою, якихось змін у поведінці чи те, що хтось когось принижував вона не бачила. Коли було весілля в її похресниці, то баби [PERSON] не було. Вона з самого початку свою невістку не злюбила, а за внуків казала, що то не його діти. [PERSON] жив у межу зі своєю мамою і ходив до неї в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю позивачів, а відповідач [PERSON] є її колишньою свекрухою. З [PERSON] вона зараз перебуває в напружених стосунках. Свекруха була дуже рідко в них вдома, чому, їй невідомо. Чоловік їй жалівся, що йому завжди бракувало любові батьків. Зазначила, що вони весь час проживали всі разом з [PERSON] . Кожен з них мав свої окремі кімнати. Але все робили разом: опалення, воду, штукатурили, закладали вікна і двері. Як прийшли зяті, то також робили все разом, в тому числі й харчувалися. [PERSON] робив все навколо будинку. Також він купив холодильник, камеру, телевізор, газову плиту та спільно з дочкою придбав ліжко. Продукти купували по черзі. Пригадує, що онукові [PERSON] купив костюмчик. Останній тримав кролів, курей, як для власного споживання, так і для продажу. Переважно вона доглядала за господаркою, але коли приїжджав [PERSON] , то доглядав він. Після одруження доньок відношення батька з ними і зятями не змінилося, вони все робили разом. Після розірвання шлюбу з нею він не спілкувався, однак з доньками стосунки не змінилися, вони надалі проживали всі в одному будинку. Від народження її доньок [PERSON] любові до них не проявляла. Після того, як вона з [PERSON] припинила шлюбні стосунки він продовжував брати участь у спільному побуті. Коли одружувалися дочки, то витрати несли всі разом. Вона мала кредит, який їй чоловік допомагав виплачувати. Також вони з дітьми допомагали останньому сплачувати кошти за елітну квартиру, яку він затопив. Переважно [PERSON] був на сезонних роботах, а в зимовий період часу міг бути по 2-3 місяці вдома. Він їздив на сезонні роботи до початку війни. Вони розлучилися в березні-квітні місяці і він у квітні розпочав службу. Його кімната закривалася на ключ останнім часом, уже після розлучення. Після загибелі [PERSON] його мати, в присутності старости села, забрала його особисті речі з будинку. Сповіщення про смерть [PERSON] їй не приходило. Тіло загиблого привезли до матері за проханням останньої. Вона була на його похороні, діти були також. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою мами позивачок. З відповідачкою знайома, як із жителькою їхнього села. [PERSON] вона знала, спілкувалася з ним. Бачила його за місцем проживання його дружини та дітей. Він мав вулики, пригощав її медом. ЇЇ чоловік допомагав останньому штукатурити, а її син у 2019 році - робити ремонти. Дочки [PERSON] в той час готували їсти. ЇЇ теж запрошували за стіл за який сідали дві дочки, вона, її син, [PERSON] і його дружина. Коли вона була на кухні, то бачила там один холодильник, яким користувалися всі, харчувалися разом. Бачила також кімнату [PERSON] , де він проживав і куди могли зайти всі. [PERSON] тримав господарство, зокрема, кури, за якими доглядали і він, і дружина, і діти. Матір загиблого за адресою місця їх проживання вона не бачила жодного разу. Вказує, що вона була присутня на похороні [PERSON] , де були також і доньки загиблого. Їх на парастас у будинок не впускали, але на похороні і на кладовищі вони були. Знає, що діти зверталися на воєнкомат, бо хотіли поховати батька, але бабця була проти. Їй відомо, що [PERSON] був на весіллі у двох доньок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона, працюючи старостою Заривинецького старостинського округу, була за адресою місця проживання [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] один раз, коли вилучали речі загиблого воїна [PERSON] з його кімнати. Того дня [PERSON] подзвонила до неї і сказала, що вона має піти разом із нею та працівником поліції вилучити речі по списку, який, з її слів, склав особисто [PERSON] . Коли мати загиблого забирала його речі, вона в той час була в будинку на коридорі. Вони забирали те, що було в його кімнаті, ще йшли на горище. В той час вдома була [PERSON] та її дочка [PERSON] , які їм не перешкоджали. Кімната [PERSON] була замкнена, [PERSON] мала ключ від неї. Зазначає, що вона була знайома із [PERSON] , оскільки він приходив до сільської ради складати заповіт та звертався за довідкою про склад сім`ї. Просив не вписувати у довідку [PERSON] , на що вона відмовила, оскільки остання зареєстрована за адресою по [ADDRESS] так як і він. Коли зустрічали тіло загиблого, то були присутні і діти, і дружина. Тіло останнього привезли до будинку матері за її бажанням. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з позивачками він не знайомий, а відповідачка є матір`ю його побратима. Познайомилися вони з [PERSON] у квітні місяці 2022 року, коли його привезли на службу в роту охорони. На запитання, чи добровільно він пішов служити, останній відповідав, що його привезла поліція, як йому пояснили через те, що він вдома побив жінку. Однак, то побили його, бо він був весь у синяках. Розказував, що то його зяті побили. Коли вони приїхали в Донецьк, то [PERSON] мав страх, казав, що звідти вже ніхто не повернеться живим. Розказував, що його прокляла жінка з дітьми, які сказали, щоб він більше не повернувся. За онуків і дітей більше нічого не розказував. Він був замкнутим в собі. Коли [PERSON] йшов служити в Яворів, то його проводжала лише мати. Він з побратимами був на цвинтарі коли матері вручали орден, була присутня лиш [PERSON] та її донька, сестра загиблого. Ні на цвинтарі, ні на відкритті меморіальної дошки дітей не було. Особисто на похороні він не був. Про буденне життя [PERSON] з його доньками йому нічого невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є бабцею її чоловіка. З 2011 року вона проживає за адресою по [ADDRESS] . [PERSON] , який жив поряд з їх господарством, приходив до них щодня снідати, обідати і вечеряти. Заходив в кімнату своєї матері і сидів там. За онуків він дуже мало говорив, бо казав, що їх майже не бачив. Розказував, що немає ніякої підтримки ні від одної доньки, ні від другої. З позивачками по справі вона спочатку спілкувалася, а згодом перестала. На весілля позивачок ні її, ні [PERSON] не запрошували. [PERSON] сам пішов на весілля за проханням своєї сестри [PERSON] . На хрестинах своїх онуків [PERSON] не був. Пригадує, що у 2021 році [PERSON] приїжджав додому тільки на Великдень. На момент, коли почалася війна він був у Києві та повернувся додому на початку березня. Коли приїжджав із сезонних робіт, то займався бджільництвом, мав свій сад, який доглядав. На 50-ліття [PERSON] прийшов до них з тортом. На запитання матері, що вже сталося, він сказав, щоб краще не питала, він там сам і в нього нікого немає. Він з матір`ю садив картоплю у 2022 році, але вже не копав її. [PERSON] розказував, що у будинку він мав свою окрему кімнату, в якій спочатку не було меблів, на початку мати дала йому диван, згодом він купив меблі. Її чоловік допомагав останньому робити ремонт в кімнаті. [PERSON] казав, що хотів брати кредит, щоб обмеблювати собі ванну. Як [PERSON] приїжджав додому, то харчувався в них. У 2021 році [PERSON] їздив на роботу в Німеччину та придбав собі автомобіль, який віддав своєму племіннику. Причиною того, що його мобілізували був конфлікт, який стався між ним та його рідними, які викликали до нього поліцію. Після чого його забрали на воєнкомат. Речі йому збирала мати. Зі слів [PERSON] , його доньки сказали йому, щоб він йшов і не повернувся. Під час служби [PERSON] кожного дня спілкувався з мамою і сестрою, 10 числа зв`язку з ним вже не було. Побратими сказали, що в місце, де був останній, влучила ракета. Сповіщення про смерть принесли [PERSON] . Доньок [PERSON] на похороні вона не бачила. [PERSON] була ініціатором відкриття меморіальної дошки, на відкритті якої доньки присутні не були. Вона безпосередньо не бачила в яких умовах проживав [PERSON] , оскільки не ходила до нього в гості. Була свідком того, як доньки йому казали, щоб він до них не говорив, відвертали голову, як він хотів їх щось запитати. Коли він рвав сливи і хотів дати доньці, то вона відповіла: «Мені не потрібно, сам жери». У 2022 році бачила, як [PERSON] був побитий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка є бабусею її чоловіка, з якою вона перебуває в хороших стосунках. Зі своїм майбутнім чоловіком вони одружилися у 2018 році. Коли вони були в гостях у бабусі, то [PERSON] , який був там присутній, привітав їх з одруженням, оскільки не міг приїхати на весілля. Востаннє вона його бачила на початку травня 2022 року, як він проходив навчання у м. Бучач. Стосунки з ним у них були добрі. Знає, що він їздив в Німеччину та Київ на роботу, а додому приїжджав рідко. У будинку, де проживав [PERSON] , вона не була ніколи. Як вони приїжджали в гості в с. Рукомиш, то [PERSON] , який теж там був, жалівся на свою колишню дружину і дітей. Говорив, що не мав ніколи підтримки від них. Доньки казали йому, що він їм не тато і нічого їм від нього не треба. [PERSON] приходив до своєї матері харчуватися. З його слів їй відомо, що батько не був запрошений на весілля до своїх доньок, на хрестини онуків теж вони його не кликали. Вона знає, що він мав свої бджоли і сад. Не чула, щоб останній купляв меблі чи техніку для своїх дітей. Вона особисто була на похороні, де доньок [PERSON] не бачила. [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачки по справі є дочками її брата, відповідно, її племінницями. Відповідачка по справі є її мамою. З братом [PERSON] в неї були дуже добрі стосунки. ЇЇ брат, як чоловік, не був щасливий у своїй сім`ї та не відчував поваги від дружини та доньок, які його уникали та ігнорували. [PERSON] казав, що він немає нікого. В позивачок удома вона була двічі: у 2012 та 2022 роках. На весілля племінниці її не запрошували, вони їх родину ненавиділи. Їй відомо, що брат не мав доступу до кухні, було таке, що м`ясо, яке він поклав у холодильник, вони викидали. Їжу для себе він готував на електричній плиті в гаражі. Потім мати сказала, щоб він не мучився і приходив до них харчуватися. Як він приїжджав із заробітків, то приходив до них на сніданок, обід і вечерю. Після смерті [PERSON] кредитні зобов`язання останнього погашав його брат. [PERSON] мав свою окрему кімнату у будинку, коли їхав на заробітки, то закривав її на ключ. Спочатку він спав у штукатуреній кімнаті на розкладушці, а пізніше мама дала йому диван. Згодом він зробив ремонт, купив собі шафу-купе і комод. Комунальні послуги [PERSON] оплачував лише тоді, коли перебував удома, міг скинути 1000 грн за той період. Додому приїжджав лише на свята, зокрема, на Паску та Різдво на декілька днів, решту часу був на заробітках. Перед Великодними святами, у четвер прийшов її онук і сказав, що в дядька [PERSON] є поліція. За проханням брата вона прийшла до них на подвір`я та побачила, що його обличчя було в землі та з червоними плямами. На запитання що сталося, він відповів, що його побили зяті. Попросив, щоб вона його сфотографувала, однак поліція заборонила робити фото. Після чого його забрали в поліцію і на військкомат. З його слів їй відомо, що зяті заламали йому руки, товкли головою і наносили удари йому по спині. В понеділок, перед виїздом на полігон, він їздив у Чортків купляти форму. Вона з матір`ю купили йому все необхідне. Перед від`їздом він зібрав їх і сказав, що як з ним щось станеться, щоб його хоронили у їх хаті, бо доньки проклинали його і сказали, щоб він пішов і не повернувся. 08 липня з [PERSON] ще був зв`язок, а 09 липня він загинув, як їм повідомили, через влучання ракети. 11 липня вони прийшли на військкомат дізнатися, чи дійсно це так. На чергуванні був чоловік, який на їх запитання дивно відреагував, з докором сказав, що пригадує, як [PERSON] привезли на воєнкомат побитого, його лице було в землі з червоними плямами. 13 числа її матері вручили оповіщення про загибель брата. Позивачки не були ні на похоронах, ні на подвір`ї, ні в будинку. Всі грошові кошти, пов`язані із загибеллю [PERSON] , отримувала його мати, і на поховання і на облаштування пам`ятника. На відкритті меморіальної дошки доньки також присутні не були. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст.89 ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані стороною позивачів докази в своїй сукупності не доводять факту ведення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї на підставі якого можливо було б встановити факт, що позивачі були членами сім`ї [PERSON] та що вони проживали однією сім`єю. Судом встановлено, що позивачі разом із загиблим батьком [PERSON] були зареєстровані та проживали за однією адресою по [ADDRESS] , однак слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини. Так, оплата за особовим рахунком, зареєстрованим на [PERSON] , з яким укладались договора про надання послуг за адресою: [ADDRESS] , не свідчить про наявність спільного побуту між позивачками та їх загиблим батьком з огляду на таке. Більшість квитанцій, долучених до матеріалів цивільної справи про оплату комунальних послуг, де платником зазначений [PERSON] , зокрема, від 23 серпня 2022 року, 21 вересня 2022 року, 20 жовтня 2022 року, 12 грудня 2022 року, датовані вже після смерті [INFO] [PERSON] . Квитанції від 14 травня 2022 року та від 18 червня 2022 року також не свідчать про те, що платежі здійснював саме [PERSON] , оскільки в той період він був призваний на військову службу під час мобілізації. З квитанції № 05.06.0012 від 05.06.2018 на оплату комунальних послуг за газ та електрику, де платником, як і в інших квитанціях, зазначено [PERSON] , вбачається, що оплачено лише 1000,00 грн, тоді, як сума до сплати за газ була 4715,20 грн, за електрику - 923, 74 грн, що свідчить про часткову сплату вартості послуг та обгрунтовано викликає сумнів у спільності таких витрат. Наведені вище обставини, зокрема й ті, що платником у наданих суду квитанціях значиться [PERSON] навіть після його загибелі, виключають об`єктивну можливість встановити, що платежі за комунальні послуги, в тому числі й за квитанцією від 22 січня 2022 року, були здійснені особисто [PERSON] . Долучені стороною позивача до матеріалів справи договір на придбання товару в інтернет-магазині меблів № [NUMBER] від 25.05.2019 та договір на придбання матраців в інтернет-магазині № [NUMBER] від 25.05.2019, не можуть слугувати доказами у даній справі, оскільки такі укладені між замовником [PERSON] та інтернет-магазином « [INFO] » і не свідчать, що вказане майно придбавалося [PERSON] для спільного використання в сім`ї. Купівля [PERSON] телевізора PHILIPS 42PFL3606H/58 також не може слугувати підставою для підтвердження доводів позовних вимог, оскільки такий придбаний ще у 2012 році. Щодо придбання планшетного ПК SAMSUNG SM T-561N ZKA, то суд погоджується зі стороною відповідача, що з долучених документів неможливо встановити для кого і з якою метою такий придбавався, оскільки адреса, яка зазначена в акті приймання-передачі товару від 02 січня 2018 року не співпадає з адресою проживання позивачок та їх батька, а саме, [ADDRESS] . Натомість зазначено адресу: [ADDRESS] . В судовому засіданні було досліджено матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП, з яких слідує, що [PERSON] 21 квітня 2022 року звернулася до Бучацького відділення поліції із заявою, в якій просила притягнути до адміністративної відповідальності її чоловіка [PERSON] , котрий неодноразово вчиняє відносно неї домашнє насильство, а саме 20.04.2022 близько 17.00 год. погрожував їй фізичною розправою. За результатами даного звернення працівниками поліції складено два протоколи про адміністративні правопорушення. Так, за даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №616536 від 21 квітня 2022 року, 20 квітня 2022 року близько 17 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання в с. Рукомиш Чортківського району вчинив психологічне насильство відносно дружини [PERSON] . Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №616535 від 21 квітня 2022 року, 21 квітня 2022 року близько 12 год. 00 хв. [PERSON] за місцем проживання в с. Рукомиш Чортківського району вчинив психологічне насильство відносно дружини [PERSON] . Окрім іншого, в матеріалах означеної адміністративної справи містяться пояснення [PERSON] від 21 квітня 2022 року, в яких такий зазначив, що він нікого не бив та не обзивав, а лише просив, щоб сестра його дружини покинула територію хати. У свою чергу зяті, діти, жінка та її сестра його обзивали, зяті повалили на землю і били. Дружина говорила, що його отруїть. Такі скандали тривають уже протягом десяти років. Два роки назад вона хотіла порізати його косою, однак йому пощастило відібрати її. Хату він будував протягом 26 років, однак діти це заперечують, тож він нічого немає. 20.01.2021 о 17.00 год. він приніс м`ясо у свій холодильник, однак дружина сказала, що його там не буде і почала його всяко обзивати, що він нічого не має і його тут не буде, що його отруїть. Це чули молодший зять і дочка. Згідно постанови Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 червня 2022 року (справа № 595/608/22) провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито через відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень. З матеріалів зазначеної адміністративної справи, зокрема з вищенаведених пояснень [PERSON] , які відібрані у нього незадовго до загибелі, такий повідомляє про конфліктні, неприязні стосунки та їх тривалість не лише з колишньою дружиною, але і з дочками та зятями. Окрім того, [PERSON] зазначає, що конфлікт також мав місце із сестрою дружини, яку він попросив покинути їх будинок. Також зазначає про перешкоди, які чиняться зі сторони дружини в користуванні кухнею та його холодильником. При вирішенні питання встановлення факту спільного проживання однією сім`єю суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] за життя, а саме 10 травня 2022 року, склав заповіт, посвідчений старостою Заривинецького старостинського округу [PERSON] , яким усе своє майно, у тому числі грошові кошти, заповів [PERSON] , [INFO] , таким чином усунувши доньок від спадкування будь-якого майна після його смерті. Щодо долучених до матеріалів справи весільних фотознімків на яких батько [PERSON] разом із доньками, то слід зазначити, що такі не свідчать про взаємодію в побуті та ведення спільного господарства та не є належними доказами спільного проживання однією сім`єю. Натомість, з фото біля вулика неможливо встановити присутність [PERSON] , а відтак суд відхиляє такі. Окрім того, суд звертає увагу на те, що сповіщення сім`ї про загибель солдата [PERSON] , [INFO] направлене не за його адресою реєстрації та проживання, а саме його матері [PERSON] , яка проживає за іншою адресю та в подальшому за власний кошт та за своїм місцем проживання здійснила поховання сина. З матеріалів справи також слідує та не заперечувалось позивачками, що вони не брали участі у відкритті пам`ятної дошки загиблому батькові [PERSON] у с. Рукомиш, натомість під час вказаної події була присутня його мати [PERSON] , що також підтверджується долученими стороною відповідача фотографіями. Суд зазначає, що реєстрація місця проживання позивачів та їх батька [PERSON] за однією адресою за відсутності інших доказів у їх сукупності про їх спільний побут, не може бути доказом факту проживання однією сім`єю (Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої Судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2024 року (справа № 750/728/21). Поняття сімейний бюджет означає заробіток коштів членами сім`ї, їх розподіл та витрати в інтересах сім`ї. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами по справі, [PERSON] у будинку, в якому проживав та був зареєстрований, мав свою окрему кімнату, в якій робив ремонт та омебльовував таку, а в період своєї відсутності закривав її на ключ. Як з`ясовано в ході розгляду справи, ключ від кімнати [PERSON] залишав лише матері, в той час, як його доньки доступу до кімнати не мали. Після загибелі [PERSON] , його матір забирала речі останнього з його зачиненої кімнати у присутності старости Заривинецького старостинського округу [PERSON] , яка даний факт підтвердила в судовому засіданні. Такі обставини обгрунтовано дають підстави для суміву про наявність між [PERSON] та його доньками [PERSON] та [PERSON] сімейних відносин. Представник позивача, обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на дані, які містяться в обліковій картці на [PERSON] , [INFO] , де у п.7 зазначено відомості про сімейний стан: дружина (розлуч.) [PERSON] , [INFO] д. [PERSON], [INFO], д. [PERSON], [INFO] Поряд з цим, із самих записів слідує, що такі вчинялись послідовно у різний час, відтак неможливо переконатися у їх актуальності станом на момент виникнення спірних правовідносин. У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) Верховний Суд виснував, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення спільного проживання однією сім`єю. Суд звертає увагу на те, що показання свідків зі сторони позивачів на підтвердження обставин ведення спільного побуту позивачів з [PERSON] , наявності у них спільних прав і обов`язків, суперечать в цій частині показанням свідків зі сторони відповідача. Отже, докази надані позивачами з метою підтвердження їх спільного проживання однією сім`єю із загиблим батьком, ведення з ним спільного побуту, наявність в них спільних парв і обов`язків, суд оцінює критично. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є членами сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , [INFO] , дата смерті - [INFO] , у зв`язку із спільним проживанням однією сім`єю, веденням спільного побуту та наявністю взаємних прав та обов`язків, у зв`язку з недоведеністю постійного проживання [PERSON] з позивачками та ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Підсумовуючи вищенаведене, розглянувши справу в межах доводів та поданих доказів, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачами [PERSON] та [PERSON] через їх необґрунтованість та недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed