Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивував тим, що 15 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2018 року у справі №357/10561/18 шлюб між ними було розірвано. Наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2019 року у справі №357/6697/19 2-н/357/806/19 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання їхніх спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.06.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, копія судового наказу про стягнення аліментів, Відповідач з 21.11.2018 року (моменту розірвання шлюбу) і до теперішнього часу свідомо, систематично та винно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Таке ухилення має системний, тривалий (понад 6 років) та умисний характер, що проявляється у повній відсутності участі батька у житті, вихованні та розвитку дітей. За весь період після розлучення позивачка не змінювала місце проживання та контактний номер телефону, тому відповідач мав усі можливості для підтримання зв`язку з дітьми. Проте за цей час відповідач жодного разу не виявив ініціативи побачитися з дітьми, не цікавився їхнім життям, здоров`ям, навчанням та розвитком. Така бездіяльність відповідача свідчить про його свідомий вибір самоусунутися від виховання дітей. Єдиний раз за останні роки, коли старший син [PERSON] контактував з батьком, був у 2021 році, коли виникла необхідність оформлення паспорта для дитини і потрібна була згода батька. При цьому відповідач з першого разу не з`явився на зустріч, а прийшов лише з другої спроби. Ця вимушена зустріч тривала лише 5 хвилин і мала виключно формальний характер, без будь-якого прояву батьківських почуттів та емоційного зв`язку. Старший син ( [PERSON] ) відзначає цю зустріч як холодну та відсторонену, що лише підтвердило відсутність справжнього інтересу батька до його життя. Щодо молодшого сина [PERSON] , контакт між ним та батьком відбувся ще у 2019 році, коли батько формально привітав сина з днем народження. Після цього жодного звернення, привітання, вияву інтересу чи піклування з боку Відповідача до молодшого сина не було. Таким чином, [PERSON] , якому зараз 12 років, фактично не бачив свого батька та не отримував від нього жодних проявів батьківської уваги протягом останніх шести років свого життя тобто, більшу частину свого життя. Тобто, з моменту розлучення і до теперішнього часу Відповідач повністю самоусунувся від виховання дітей. Він не бере жодної участі в житті дітей, не бачив їх жодного разу після розлучення, не цікавиться їхнім фізичним та психічним розвитком, навчанням, здоров`ям та дозвіллям. Попри всі зусилля Позивачки налагодити стосунки між батьком та дітьми були безрезультативними , відповідач ігнорує її телефонні дзвінки та повідомлення. Враховуючи викладені обставини, позивач вирішила звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Ухвалою суду від 13.08.2025 відкрито провадження по справі, постановлено справу слухати у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. [PERSON] пояснила, що відповідач тривалий час не приймає участі у вихованні своїх дітей, матеріально їх не підтримує. Перешкоджає виїзду дітей за кордон для оздоровлення, не надаючи такої згоди. Траплялися випадки, коли позивачка вимушена була сплачувати відповідачу кошти за те, щоб він надав такий дозвіл. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник органу опіки та піклування просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. У судовому засіданні дитина сторін спору, [PERSON] , пояснив, що він підтримує матір та теж бажає позбавити батька батьківських прав відносно нього та свого брата. Вказував на те, що батько не приймає участі у його вихованні, матеріально не підтримує. У той час, коли вони проживали разом траплялися випадки, коли батько бив матір, у сім`ї постійно були борги. Останній раз відповідач бачився із [PERSON] чотири роки тому, коли необхідно було оформити паспорт дитині. Також [PERSON] пояснив, що батько знає де проживають його діти, знає номера телефонів, але тривалий час не телефонує та не зустрічається із ними. Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . Відповідно до витягів із реєстру територіальної громади, діти проживають у [ADDRESS] . За цією ж адресою проживає і позивачка. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2018 року у справі №357/10561/18 шлюб між сторонами спору було розірвано. А відповідно до судового наказу від 16.07.2019 із відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідно до висновку спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , спеціалістом було встановлено, що в процесі психологічної бесіди з [PERSON] , з`ясовано що мама користується особливим статусом у сина. Він навіть говорить проте, що коли в нього буде власна сім`я, то «хочу щоб в мене стосунки з власними дітьми були побудовані так, як мама побудували зі мною і моїм братом». Тобто, це свідчить про повну включеність мами в життя дітей та її дитиноцентризм. Якщо оцінювати загальну структуру сім`ї, то можемо сказати, що присутня об`єднаність їх у загальній діяльності, це є індикатором психологічного благополуччя, сприйняття включеності в сім`ю. При згадувані батька [PERSON] , то [PERSON] висловлюється негативно. Знає про його існування, не спілкується з ним і не бажає цього. Говорить, що з того життя коли батько жив в сім`ї, нічого доброго не може пригадати. Батько постійно ображав мама, дома за ініціативи батька були крики, він ні як не підтримував сім`ю, дітей. [PERSON] говорить, що зі сторони батька були лише одні цькування на його адресу, халатність у вихованні, ніякої матеріальної підтримки не було тоді і зараз. Тож можемо констатувати факт, що ставлення досліджуваного до батька діаметрально протилежне до маминого, негативно окрашене і не наповнене теплотою стосунків. Стосовно цієї дитини спеціаліст вважає, що психологічно захищеним [PERSON] буде себе відчувати там, де для нього створено сприятливе середовище, де він відчуває підтримку тісних емоційних зв`язків з референтними (значущими) для нього людьми, де спілкування носить не насильницький характер, де хлопець вільно може розвиватися і де підтримуються родинні стосунки та традиції (з родичами, друзями, вчителями) у звичному для нього середовищі. Саме таку безпеку [PERSON] відчуває в тих умовах, які створила йому мама [PERSON] . Відповідно до висновку спеціаліста-психолога за результатами психологічного дослідження [PERSON] , [INFO] , спеціалістом було встановлено, що батька, [PERSON] , дитина не зобразила і навіть не було згадано про нього. Такий малюнок підтверджує результати попередніх методик, що ефективної комунікації, сталих відносин між [PERSON] і дитиною не встановлено, а також це є індикатором психологічного неблагополучия у стосунках. Стосовно цієї дитини спеціаліст вважає, що психологічно захищеною дитина буде себе відчувати там, де для неї створено сприятливе середовище, де вона відчуває підтримку тісних емоційних зв`язків з референтними (значущими) для неї людьми, де спілкування носить не насильницький характер, де дитина вільно може розвиватися і де підтримуються родинні стосунки та традиції (з родичами, друзями, вчителями) у звичному для неї середовищі. Саме таку безпеку дитина відчуває в тих умовах, які створила йому мама [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно доданих до позову матеріалів, діти за місцем свого навчання харатеризуються позитивно, заклади освіти відвідує тільки мати.(а. с. 55-56) \~ \~ \~ \~Відповідно до даних ДВС, відповідач у період з 2019 по 2024 рік постійно мав заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на серпень 2024 склала 185016,14 грн. (а.с. 61) Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2025 з відповідача було стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів, а заочним рішенням від 04.02.2025 додаткові витрати на утримання дітей. Білоцерківською міською радою на вимогу суду надано висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав, який затверджено рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 778 від 14.10.2025. Вказаний висновок, зокрема мотивований тим, що під час спілкування з представниками Білоцерківської міської ради діти повідомили, що вже більше шести років не спілкуються із батьком. Батько матеріально дітям не допомагає, навіть не телефонує. Позивач вважає, що відповідач систематично та тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина та стягнути з нього аліменти на утримання дитини, а позивача призначити опікуном над дитиною. У зв`язку із цим між сторонами виник спір, з метою вирішення якого позивач звернувся до суду. \~Норми права, які застосував суд при вирішенні спору Вирішуючи даний спір судом застосовано норми права, які регулюють порядок та підстави позбавлення батьківських прав, призначення опіки над дітьми, визначення розміру аліментів та підстав для їх стягнення. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов таких висновків. Щодо позбавлення відповідача батьківських прав Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав для позбавлення батьківських прав, однією з яких є ухилення від виконання батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що відповідач, зі слів дітей, більше шести років не піклувався про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не цікавився та не брав участі у їх навчанні. Крім того, відповідач не вживав ніяких заходів, необхідних для побачення та спілкування з дітьми, не займався підготовкою дітей до самостійного життя. Суду не надано доказів того, що відповідач забезпечував дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням тощо. Суд не встановив жодної поважної причини, яка б завадила відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей. Судом враховано висновок органу опіки та піклування, щодо можливості позбавлення відповідача його батьківських прав. Суд звертає увагу на те, що при підготовці вказаного висновку та перед його затвердженням, орган опіки та піклування провів зустріч та спілкування з дітьми, які вказували на відсутність батьківського піклування. Ці покази дітей суд розцінює не тільки як їх незадоволення із поведінкою батька, а і як бажання отримати батьківську турботу та небайдужість до батька, який недбало ставиться до виконання своїх обов`язків. Судом також враховано і те, що відповідач при спілкуванні із представниками служби у справах дітей, заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Водночас, заперечуючи проти позову, відповідач не вчинив жодної дії, які свідчать про його бажання та готовність у подальшому виконувати батьківські обов`язки. Тому суд погоджується із позицією органу опіки та піклування, що лише факт заперечення проти позбавлення батьківських прав не свідчить про наявність інтересу до дитини та реальне бажання відповідача змінити поведінку на краще. Суд також звертає увагу на те, що з часу, коли відповідач, дізнавшись про наявність справи про позбавлення його батьківських прав після спілкування із представниками органу опіки та піклування, до дати ухвалення рішення по справі не змінив свого ставлення до дитини, не намагався побачитись з дитиною або ж поспілкуватися. Така поведінка відповідача свідчить про його небажання виправити ситуацію на краще, відсутність наміру зберегти свої права відносно власної дитини. Ухвалюючи рішення у цій частині позовних вимог, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей, буде в інтересах, перш за все, дітей. Діти продовжать своє звичне життя та навчання у тих умовах, до яких вони звикли, де вони себе комфортно та безболісно почувають. Крім того, судом встановлено, що після подання позову та на дату ухвалення рішення по даній справі, [PERSON] [INFO] досяг повноліття. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дитини, яка досягла повноліття, суд дійшов таких висновків. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Виходячи зі змісту статті 164 СК України, наявність підстав для позбавленням батьківських прав не пов`язується із досягненням дитиною повноліття. У частині другій цієї статті зроблено застереження лише щодо позбавлення батьківських прав матері, батька лише у разі досягнення ними повноліття. У справі № 185/9339/21, (постанова від 29.01.2024), Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла переконання, що статтею 165 СК України передбачено можливість вирішення спору про позбавлення батьківських прав навіть після досягнення дитиною повноліття, якщо на момент пред`явлення позову вона була неповнолітньою. Виходячи з граматичного способу тлумачення, у цій нормі права у СК України застосовується термінологія ЦПК України щодо пред`явлення позову (стаття 184 ЦПК України). Натомість, якби законодавець мав на увазі й іншу стадію цивільного процесу, а саме розгляд справи з ухваленням рішення, то застосовував би інші вжиті граматичні конструкції, за змістом яких би йшлося про стадію ухвалення рішення суду. Отже, позов слід задовольнити повністю. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved