Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмільницької міської ради, [PERSON] , [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування та визнання права власності на майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого до успадкування залишилось спадкове майно, зокрема житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , право на приватизацію земельної ділянки, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,62 га, яка знаходиться в с. Педоси Хмільницького району Вінницької області. Позивач вказує, що спадщину після смерті батька прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Разом з тим, оформити житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що по [ADDRESS] в нотаріальному порядку не представляється можливим, оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно відсутні. Враховуючи викладене, позивач просив визнати за ним право власності на спірний будинок та право на завершення приватизації земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Відповідачі надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що [INFO] у с. Педоси Хмільницького району Вінницької області помер батько позивача - [PERSON] (а.с. 8, 26). До майна померлого [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Дем`янюк Л. А. було заведено спадкову справу № 39/2016. Із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , із заявами про відмову від прийняття спадщини звернулись [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна (а.с. 49-80). Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на іншу частину спадкового майно, зокрема: - житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , який складається з житлового будинку «А»,загальною площею 59,5 кв. м., житловою площею 48,4 кв. м., веранди «а», тераси. сараїв «Б,Г,г», погребу «п/Б», гаражу «В», вбиральні «Д», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 (а.с. 9-12). Відповідно до довідки Лозівської сільської ради № 185 від 19 лютого 2019 року, вказаний житловий будинок належав [PERSON] , згідно погосподарської книги № 5-1, с. Лозова за 2016-2020 роки (а.с. 17); - право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,62 га, яка розташована у с. Порик Хмільницького району Вінницької області та була передана [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Лозівської сільської Ради народних депутатів Хмільницького району № 7 від 29 липня 1993 року (а.с. 13-15). Щодо визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, суд зазначає наступне. Як вбачається з копії погосподарської книги № 3 с. Педоси за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , домогосподарство по [ADDRESS] належить до майна колгоспного двору, членом якого являється [PERSON] (а.с. 104-105). Таким чином правовідносини спадкування, що виникли між сторонами регулюються Книгою Шостою Цивільного Кодексу України, тоді як правовідносини власності на житловий будинок, який належить до майна колгоспного двору, регулюються нормами, що регулюють власність цього двору, зокрема ЦК УРСР 1963 року. Зазначена позиція також відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеним в Постанові № 20 від 22 грудня 1995 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності щодо того, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору; спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року N 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. Згідно ч. 2 ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів колгоспного двору не лишається, до майна колгоспного двору застосовуються правила спадкового права. Таким чином, оскільки [PERSON] є членом колгоспного двору, то правила спадкового права до вказаного майна застосуванню не підлягаються, а тому в даній частині позову слід відмовити. Щодо визнання права на завершення приватизації та реєстрацію права власності на земельну ділянку. Згідно\~ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абз. 2 п. 1\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка передана [PERSON] рішенням виконавчого комітету Уланівської сільської Ради народних депутатів Хмільницького району № 7 від 29 липня 1993 року, не видавався. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] висловив волю на приватизацію вище вказаної земельної ділянки, однак помер до прийняття компетентним органом рішення про таку приватизацію, тим самим не набув права власності на земельну ділянку. Відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15, від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі №158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі №554/1195/17, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акту на право власності на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно\~ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.10\~постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~ст.1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. «г» ч. 1\~ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочав і не завершив на час смерті процедуру приватизації вище вказаної земельної ділянки, спадщину після його смерті прийняв [PERSON] , суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed