Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

02 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (надалі також позивач, ТОВ «Свеа Фінанс») через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему «Електронний суд» звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором № 1552712 від 06 червня 2024 року в розмірі 34984 грн 45 коп. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 66). Аргументи учасників справи В обґрунтування\~позовних вимог\~ТОВ «Свеа\~Фінанс» посилалось\~на те, що 06 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (надалі також ТОВ «Селфі Кредит») та [PERSON] укладено договір № 1552712 про надання споживчого кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивачем зазначено, що відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет. ТОВ «Селфі Кредит» 06 червня 2025 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 1552712 про надання споживчого кредиту, після ознайомлення з якою відповідач прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору № 1552712 про надання споживчого кредиту. Позивачем зазначено, що факт отримання коштів позичальником підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», відповідно до якого на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 8300 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що є доказом видачі кредитних коштів. Вказано, що [PERSON] здійснювала часткове погашення заборгованості за договором № 1552712, останній платіж нею було здійснено 27 серпня 2024 року у розмірі 1867 грн 51 коп. В свою чергу, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, не повернула своєчасно позичальнику грошові кошти для погашення заборгованості в повному обсязі, відповідно до умов договору, не сплатила заборгованість за відсотками. 24 лютого 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 1552712 від 06 червня 2024 року, укладеним між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Позивач набув права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 34984 грн 40 коп., що складається із суми заборгованості за тілом кредиту 8299 грн 95 коп., суми заборгованості за відсотками 22534 грн 50 коп. та пені в розмірі 4150 грн 00 коп. З огляду на викладене, оскільки термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість не погашена, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 34984 грн 40 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8299 грн 95 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 22534 грн 50 коп. та пені в розмірі 4150 грн 00 коп., а також судові витрати по справі. 15 жовтня 2025 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 68-73), за змістом якого вона просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на таке. На думку відповідачки, позивачем не надано доказів укладення договору та узгодження його істотних умов. [PERSON] вказала на відсутність доказів отримання нею коштів, відкриття їй рахунку, користування коштами та обґрунтованого розрахунку заборгованості, а надана позивачем копія платіжного доручення не містить підпису та ініціативи працівника банківської установи. Отже, позивачем не доведено, що картковий рахунок, на який нібито перераховано кошти, використовується саме відповідачем. Акцентувала увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків нарахованих позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились відповідачем, тому такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідача, інших первинних документів, на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять, а надані позивачем на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором розрахунки заборгованості, містять лише відомості щодо загальних розмірів несплачених кредитів та відсотків, без зазначення детальних розрахунків, які б включали суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Посилаючись на постанови Верховного Суду України вказувала, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Зазначені розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Вважала, що доданий до позову розрахунок заборгованості за кредитним договором №1552712 від 06.06.2024 не є належним доказом на підтвердження позовних вимог про наявність кредитної заборгованості, так як не містить інформацію зокрема про: дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; суми вхідного залишку за рахунком; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суми оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Також, посилаюсь на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вказала, що вона звільнена від обов`язку сплати пені у період з 24 лютого 2022 року до тридцятого дня після скасування/припинення дії воєнного стану на території України. Крім того, зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають, огляду на те, що її чоловік [PERSON] є військовослужбовцем і вона користується пільгами, передбаченими ч. 15 cт. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а тому нарахування відсотків за користування кредитом суперечить вимогам закону і позивач не мав права нараховувати такі відсотки. Позивач правом подати відповідь на відзив на позовну заяву не скористався. Позивач у судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 89). У прохальній частині позовної заяви позивач просив розгляд справи провести без участі його представника (а.с. 7). Також, у клопотанні, яке позивач подав із позовною заявою, він зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати цивільну справу за відсутності представника (а.с. 58). Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання не надсилала. Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 11 листопада 2025 року, разом із ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 07 жовтня 2025 року, які направлялись на зареєстровану адресу відповідача, були отримані останньою 16 жовтня 2025 року (а.с. 90). Згідно з пунктом 1 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Відповідно до змісту пункту 1 частини 6 статті 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку. 15 жовтня 2025 року разом із відзивом на позовну заяву відповідач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі (а.с. 84-85). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 06 червня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладений договір № 1552712\~про надання\~споживчого кредиту\~за продуктом\~«NewShort»(надалі Договір)(а.с. 9-12). Згідно з пунктами 1.1.-1.4. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 8 300,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту - 360 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 18 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. У Споживача відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених за Договором, на підставі поданого до Товариства звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Відповідно до\~підпунктів 1.5.1.\~-1.5.2.\~пункту 1.5.\~Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору; знижена процентна ставка становить 1.455 % в день та застосовується у випадку, якщо Споживач, як учасник Програми лояльності Товариства, до 24.06.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів. Згідно з пунктом 1.7. Договору, денна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1.5 % в день; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 1.5 % в день. Відповідно до пункту 1.8. Договору, загальні витрати на дату укладення Договору складають: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 44820 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 44752.86 грн. Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Згідно з пунктом 3.1. Договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відповідно до пункту 7.1. Договору, він укладається за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом Споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний Споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. Код доступу може також надсилатися з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо), в тому числі з використанням роботизованого функціоналу таких месенджерів (ботів). При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту Товариства. Згідно з пунктом 7.3. Договору, він вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.3. Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Відповідно до пункту 9.2. Договору, він діє з моменту його підписання електронними підписами Сторін і до строку, вказаного в п.1.3.Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Договір № 1552712\~про надання\~споживчого кредиту\~за продуктом\~«NewShort» від 06 червня 2024 року містить електронний підпис від імені [PERSON] (а.с. 13). У такий же спосіб підписано графік платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1552712 від 06\~червня 2024\~року (а.с. 13-зі звороту), та паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16). ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кредит в розмірі 8300 грн 00 коп., шляхом зарахування 06 червня 2024 року грошових коштів на картку, маска картки [NUMBER] , що підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» вих. № 20250226-844 від 26 лютого 2025 року (а.с. 31). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 1552712 від 06\~червня 2024\~року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 24.02.2025 за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 34984 грн 45 коп.(а.с. 27-30). 24 лютого 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-04/25, відповідно до умов якого, ТОВ «Свеа Фінанс» (Фактор) набуває Прав Вимоги від ТОВ «Селфі кредит» (Клієнт) та сплачує Клієнту за відступлення Прав Вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки, встановлені цим Договором. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 24.02.2025 № 01.02-04/25 до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 1552712, боржник [PERSON] , загальна сума заборгованості 34984 грн 45 коп., із них: 8299 грн 95 коп. сума основного боргу за кредитом, 22534 грн 50 коп. сума нарахованих процентів, 4150 грн 00 коп. сума штрафних санкцій (а.с. 45). Згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 9947 від 25 лютого 2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» здійснило оплату ТОВ «Селфі Кредит» за відступлення прав вимоги (а.с. 43). Отже, первинний кредитор свої зобов`язання відповідно договору № 1552712 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 06 червня 2024 року виконав в повному обсязі. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов договору № 1552712 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 06 червня 2024 року за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 34984 грн 45 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8299 грн 95 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 22534 грн 50 коп. та пені в розмірі 4150 грн 00 коп. З огляду на викладене, позивач просив стягнути із [PERSON] суму вказаної заборгованості, у зв`язку з чим звернувся до суду в цим позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону№ 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] 06 червня 2024 року укладений договір № 1552712 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 8300 грн 00 коп. строком на 360 днів, на споживчі потреби, зі сплатою відсотків кожні 18 днів. Як вбачається зі змісту кредитного договору він підписаний [PERSON] шляхом накладення електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Також, електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідач підписала графік платежів, який є додатком № 1 до договору (а.с. 13-зі звороту), в якому визначена реальна річна процентна ставка 12632,36 % річних, та паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого стандартна процентна ставка визначена як 549 % річних (1,50 % в день) та реальна річна процентна ставка 12632,36 % (а.с. 15-16). Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» про перерахування суми кредиту, грошові кошти за договором перераховані на картковий рахунок відповідача (а.с. 31). Аргумент відповідача про те, що кредитний договір не містить підписів спростовується дослідженими письмовими доказами. Договір містить персональні дані позичальника, зокрема, його ПІБ, номер картки платника податків, контактні номера телефонів. Слід акцентувати увагу на тому, що контактний номер позичальника [PERSON] 380960653677, що зазначений у договорі про надання споживчого кредиту, дійсно є номером мобільного телефону відповідачки, оскільки саме його вона зазначила у наданому до суду відзиві. Без використання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договір між позичальником та товариством неможливий. За таких обставин укладення договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, який в свою чергу вчинив певну сукупність дій, спрямованих на отримання позики за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Згідно з пунктом 7.3. договору № 1552712 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 06 червня 2004 року, він вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.3. Договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за Договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, Договір продовжує діяти до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Отже, суд зазначає, що позивачем належними чином доведений факт укладення та підписання кредитного договору між первісним кредитором і боржником [PERSON] . Факт отримання кредитних коштів в сумі 8300 грн підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПЕЙПЕК» вих. № 20250226-844 від 26 лютого 2025 року (а.с. 31) про перерахування суми кредиту на картку маска картки [NUMBER] , інформація про яку як про платіжний засіб споживача [PERSON] зазначена у підписаному відповідачем договорі про надання споживчого кредиту. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Свеа Фінанс» на підставі Договору факторингу № 01.02-04/25 від 24 лютого 2024 року набуло статусу нового кредитора за договором № 1552712 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 06 червня 2024 року, отримало право вимоги до [PERSON] відносно заборгованості за вказаним кредитним договором. Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Факт передачі первісним кредитором права вимоги за кредитним договором підтверджується наданим до суду витягом з реєстру боржників (а.с. 45). Щодо висловлених зауважень відповідача відносно розрахунку заборгованості як документу, що не підтверджує правильності нарахування відсотків та наявності у позичальника боргу, заявленого до стягнення, суд зазначає наступне. Наявність у відповідача обов`язку виконати зобов`язання за договором № 1552712 про надання споживчого кредиту від 06.06.2024 підтверджується умовами такого договору, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також інформацією про отримання відповідачем кредитних коштів шляхом їх перерахування на її картку [NUMBER] . Зазначаючи про те, що наданий позивачем розрахунок не підтверджує правильності нарахування сум кредитного зобов`язання, відповідачка не вказала у чому саме допущені порушення в обрахунках, свого розрахунку заборгованості не надала. Досліджуючи заявлені до стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідач, яка є дружиною військовослужбовця, посилаючись на положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначала, що у неї був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Надаючи оцінку таким аргументам, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється, зокрема, на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей. Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх\~дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам\~(чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Крім цього, на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який продовжує діяти. Отже, станом на дату отримання [PERSON] кредиту та станом на дату розгляду справи діяв і, відповідно, діє особливий період. Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Отже, дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Такий висновок, зокрема міститься в постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с. 80). Відповідно до довідки командира ВЧ [NUMBER] від 19 вересня 2025 року № 25/19093 [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у ВЧ [NUMBER] (а.с. 79). З військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 26.01.2023 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 призваний у ЗСУ по мобілізації (а.с. 82). Проходження безперервної військової служби у період з 26.01.2023 по теперішній час підтверджується і відомостями з військового квитка щодо проходження військової служби (а.с. 83). Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач як дружина військовослужбовця, призваного за мобілізацією, під час особливого періоду має пільги, передбачені в тому числі й пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, проценти за користування кредитом, який наданий відповідачу відповідно до договору № 1552712 від 06.06.2024, не можуть бути стягнуті позивачем, оскільки вони не могли бути нараховані. З розрахунку заборгованості станом на 24.02.2025 вбачається, що відповідачу здійснювалось нарахування відсотків кредитором, які відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не мали бути нараховані. Також, з цього розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачкою перераховувались кошти на погашення заборгованості, зокрема, нею у загальній суми було сплачено 10266 грн 36 коп., які первісним кредитором були зараховані на погашення саме процентів за кредитом. З огляду на те, що відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», кредитор не повинен був нараховувати [PERSON] відсотки за кредитом, суми сплачених відповідачкою коштів мали йти на погашення заборгованості. Судом встановлено, що сума заборгованості за тілом кредиту, визначена позивачем, складає 8299 грн 95 коп. Враховуючи те, що відповідачкою сплачено на погашення заборгованості 10266 грн 36 коп., які неналежно враховані у суму погашення боргу по відсоткам, суд дійшов висновку про відсутність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки заборгованість по тілу кредиту сплачена. Щодо вимоги про стягнення пені у розмірі 4150 грн 00 коп., суд зазначає наступне. Оскільки суд дійшов висновку, про те, що відповідачка, яка не мала обов`язку щодо слати відсотків за кредитом, погасила суму заборгованості за тілом кредиту, підстав для застосування до неї штрафних санкцій після погашення заборгованості, не має. Отже, і правових підстав для нарахування пені, також немає. Крім цього, суд акцентує увагу позивача на тому, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини, позовна вимога про стягнення неустойки в сумі 4150 грн 00 коп., також задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Жодних доказів, які б спростовували, встановлені судом обставини, позивач не надав, правом подати відповідь на відзив позивач не скористався, докази направлення відзиву позивачу відповідачем надані (а.с. 74). Оскільки суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку зі сплати лише заборгованості по тілу кредиту в сумі 8299 грн 95 коп., зважаючи на погашення [PERSON] такої заборгованості перед первісним кредитором, за відсутності правових підстав для стягнення заборгованості по відсоткам та пені, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, підстав для стягнення судового збору з відповідача немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed