Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В вересні 2025 року Державна установа «Інститут охорони грунтів України» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 53 959,07 грн., та понесені судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідно до наказу Державної установи «Інститут охорони грунтів України» від 19.02.2025 № 11-вд «Про закордонне відрядження працівників» з метою навчання та набуття досвіду, що охоплює основи забруднення грунтів техніки відбору проб, моделювання розподілу забруднювачів, а також інструменти аналізу та інтерпретації даних, які проводить продовольча та сільськогосподарська організації Об`єднаних Націй за підтримки урядів Бельгії, Канади, та Норвегії, а також у партнерстві з Бельгійським інститутом Vlaamse Instelling voor Technologisch Onderezoek відряджено працівників до Королівства Бельгія, Інститут Vlaamse Instelling voor Technologisch Onderezoek в тому числі відповідача на 16 календарних днів з 15 березня 2025 року до 30 березня 2025 року включно. В подальшому, при поверненні із закордонного відрядження 30 березня 2025 року було виявлено відсутність [PERSON] у готелі, а 31 березня 2025 року в телефонному режимі відповідач повідомив, що він залишається за межами країни та повертатись не має наміру. 04.04.2025 року [PERSON] на роботу не вийшов без поважних причин, внаслідок чого ДУ «Держгрунтохорона» було видано наказ №30-к від 07.04.2025 року про звільнення [PERSON] на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. При звільненні було проведено всі розрахунки з відповідачем, однак останній не надав позивачу звіт про використання коштів наданих на відрядження, отримавши аванс на відрядження у березні 2025 року в сумі 42503,78 грн., скориставшись моментом виїзду легально за кордон за допомогою відрядження та отримавши грошові кошти з державного бюджету відповідач не повернувся на територію України. Позивач поніс матеріальні збитки та додаткові витрати на загальну суму 53 959,07 грн., до теперішнього часу відповідач суму заборгованості не повернув, в зв`язку з вищевикладеним позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 09.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданій до суду заяві просить слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань або відзиву до суду не направив. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Державної установи "Інститут охорони грунтів України " є Глущенко О.М., видами економічної діяльності є дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук(основний); діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; технічні випробування та дослідження. Відповідно до наказу Державної установи "Інститут охорони грунтів України " від 19.02.2025 № 11-вд відряджено Бруховецького В.А., заступника завідувача відділу правового забезпечення до Королівства Бельгія, Інститут Vlaamse Instelling voor Technologisch Onderezoek на 16 календарних днів з 15.03.2025 року по 30.03.2025 року. Відповідно до кошторисних витрат на відрядження до наказу від 19.02.2025 року №11-вд про направлення у закордонне відрядження до країни Бельгія добові витрати на 6 осіб становлять 6144,00 доларів США, в гривневому еквіваленті станом на 13.03.2025 року становить 255 022,68 грн. Відповідно до реєстру авансів на відрядження №3 від 13.03.2025 року [PERSON] отримано грошові кошти на 16 календарних дні в розмірі 42 503,78 грн. Претензією щодо повернення грошових коштів про відшкодування шкоди [PERSON] попереджено, що ним підлягає повернення грошових коштів у сумі 42503,78 грн. та сплачені в встановленому законом порядку податки в розмірі 11455,29 грн. Як вбачається з відповіді відповідача на претензію про повернення грошових коштів зазначено, що [PERSON] перебував у закордонному відрядженні весь термін визначений в наказі та виконав доручену мету відрядження, що підтверджується копією сертифікату про проходження навчання та звітом про використання коштів виданих на відрядження. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України\~звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1\~статті 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2\~статті 12 ЦПК України). Частиною першою статті\~77\~та частиною другою статті\~78 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.\~Статтею 79 ЦПК України\~передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм\~статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі\~ст. 121 КЗпП України, працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Аналогічна норма міститься у п.4 розділу І п.11 розділу II\~Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», за змістом якої, підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Відрядженому працівникові перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку. У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи). Відповідно до п.п.\~170.9.3, 170.0 ст.170 Податкового кодексу України\~дія цього пункту (п.170.9\~ст.170 ПК України) поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів. Відповідно до п. «а» п.п.\~170.9.3\~п.170.9\~ст.\~170 ПК України, у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження. Форма звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, затверджена Наказом Міністерства фінансів України 28/09/2015 № 841. Згідно п.п.\~170.9.1. п.170.9\~ст.\~170 ПК України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом. Відповідно до п.п.\~170.9.2. п.170.9\~ст.\~170 ПК України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а)\~\~\~\~\~\~\~\~завершує таке відрядження; б)\~\~\~\~\~\~\~\~завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. Стаття 1215 ЦК України\~визначає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті, зокрема, 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У відповідності до\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, всупереч вказаним нормам закону та в порушення п.п.2 п.17 розділу III\~Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», відповідач після завершення відрядження і на теперішній час не подав звіт про використання коштів отриманих від позивача, а також не надав оригінали документів, що підтверджують суму здійснених ним у відрядженні витрат та не повернув зазначені кошти, що свідчить про безпідставне отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 42503,78 грн. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved