Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіт Сек`юриті», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON] на свою користь 134 261,40 грн. майнової шкоди та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Застрожнікову К.С. 21.04.2025 на підставі ухвали суду у справі відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. 16.07.2025 ухвалою суду цивільну справу було призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов до суду не скерував. Відповідно до приписів ст. ст. 280-282 ЦПК України суд доходить до висновку про можливість проводити судовий розгляд цивільної справи у заочному порядку за відсутності відповідача, а також представника позивача, та за наслідками судового розгляду ухвалити заочне судове рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши позов, судом встановлені наступні обставини та суд дійшов до наступних висновків: 03.04.2023 відповідно до наказу №00000000062-К відповідача [PERSON] було прийнято на посаду Інкасатор-водій автотранспортних засобів в період з 05.04.2023 р. по 20.09.2024 р. Та звільнено з посади відповідно до наказу №000000000158-К про припинення трудового договору від 02.10.2024 р. 05.04.2023 між відповідачем та позивачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким, працівник, який займає посаду інспектора-водія автотранспортних засобів та виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням і видачою переданих йому матеріальних цінностей, і бере на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження переданих йому товариством матеріальних цінностей та прийнятих цінностей у клієнтів транспортування і у зв`язку з вищевикладеним зобов`язується: - дбайливо ставитись до переданих йому для зберігання або з іншою метою матеріальних цінностей, вживати всіх заходів для запобігання їх шкоди, нестачі, розкраданню, знищенню, псуванню, втраті. Свої посадові обов`язки відповідач здійснював згідно з посадовою інструкцією №6-ІІІ інкасатора-водія автотранспортних засобів відділу інкасації в м. Києві Головного департаменту надання послуг з інкасації. 19.09.2023 за відповідачем був закріплений т.з. марки RENAULT MASTER д.н.з. [NUMBER] у зв`язку із необхідністю виконання відповідачем своїх посадових функцій відповідно до Наказу №191/4. Пунктом 1 зазначеного наказу визначено, що у разі технічної несправності чи проходження ТО т.з. марки RENAULT MASTER, та за наявності виробничих потреб, за вказівкою відповідальної особи ТОВ «Сіт Сек`юриті», інкасатор-водій допускається до керування т.з., перелік яких перелічений в даному наказі та складає з сорока двох інших транспортних засобів, серед яких, зокрема, автомобіль марки Volkswagen Crafter(реєстраційний номер - [NUMBER] ), що належить позивачу( свідоцтво про реєстрацію т.з. [NUMBER] ). 02.08.2024 о 17 год. 25 хв. Відповідач, під час виконання трудових обов`язків, керуючи вищевказаним т.з. марки Volkswagen Crafter (реєстраційний номер - [NUMBER] ), в м. Києві по вул. Столичне шосе, порушив ПДР передбачені п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, спричинив зіткнення з іншим транспортним засобом, в результаті чого була заподіяна шкода автомобілю марки Volkswagen Crafter, що є власністю ТОВ «Сіт Сек`юриті», та який був ввірений відповідачеві на підставі Наказу №191/4 від 19.09.2023 р. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/17564/24 від 10.10.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Для усунення наслідків ДТП, позивачем було здійснено ремонт транспортного засобу марки Volkswagen Crafter на суму, яка становить 134 261 грн. 40 коп., що підтвреджується натсупним, а саме: -Дефектний акт відновлення Volkswagen Crafter д.н.з. [NUMBER] після ДТП від 24.09.2024. -Рахунок №91 від 24.09.2024 р. -Акт виконаних робіт №91 від 24.09.2024 р. -Платіжна інструкція №843 від 23.10.2024 р. -Дефеткний акт №ТО-К-ТО-К21187. -Рахунок №С-018221 від 13.08.2024 р. -Акт виконаних робіт №ТО-К-ТО-К21187 від 23.10.2024 р. -Платіжна інструкція №842 від 23.10.2024 р. Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно з ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно з ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником. Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Судом встановлено, що належний позивачу транспортний засіб Volkswagen Crafter д.н.з. [NUMBER] , було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.10.2024 року у справі №752/17564/24, яка набрала законної сили. Таким чином, судом встановлена вина відповідача у ДТП, внаслідок якої було завдано позивачу матеріальний збиток через пошкодження належного Товариству на праві власності транспортного засобу. З урахуванням вказаних норм закону, у відповідача виник перед позивачем обов`язок по відшкодуванню завданого матеріального збитку, оскільки транспортний засіб Volkswagen Crafter д.н.з. [NUMBER] , було пошкоджено наслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , який на момент ДТП перебував з ТОВ «Сіт Сек`юриті» у трудових відносинах та на нього було покладено повну матеріальну відповідальність за завдання шкоди внаслідок ДТП, що було обумовлено п. 3 Договору про повну матеріальну відповідальність від 05.04.2023 року. При цьому, звільнення працівника не звільняє його від обов`язку відшкодувати заподіяну роботодавцю майнову шкоду. Отже, позивачем доведено належними та доступними доказами, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності. Вартість відновлювального ремонту відповідно до Акту виконаних робіт №ТО-К-ТО-К21187 від 23.10.2024 р. становить - 118 361 грн. 40 коп. та Акту виконаних робіт №91 від 24.09.2024 р. становить - 15 900,00 грн., що загалом розмір завданої шкоди становить - 134 261 грн. 40 коп. Завдана шкода винуватцем ДТП відшкодована не була. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не подав до суду відзиву, будь-яких доказів, які б відповідали вказаним принципам доказування, та спростували доводи позивача. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 575 250,00 грн. Щодо судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таки чином, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3028 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved