Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся в суд до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 09 липня 2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11473936000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 514151 гривні 80 копійок на строк до 09 листопада 2039 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 09 липня 2015 року було укладено договір поруки № 261736. Відповідачами зобов`язання щодо повернення кредиту порушені, у зв`язку з чим банк звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року задоволено частково позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 540781 гривні 51 копійки. Рішення суду набрало законної сили 10 жовтня 2019 року. За період з 01 червня 2016 року по 23 листопада 2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено: 28 лютого 2017 року - 12000 гривень, 24 квітня 2017 року - 6000 гривень, 23 листопада 2017 року - 8868 гривень 90 копійок (на погашення судового збору). Станом на 26 лютого 2025 року рішення суду в повному обсязі не виконано, заборгованість не погашена. У зв`язку з цим, у відповідачів утворилась заборгованість за період з 10 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, що являє собою три проценти річних у розмірі 37296 гривень 52 копійки та інфляційні втрати в сумі 102431 гривні 85 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 липня 2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11473936000, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 514151 гривні 80 копійок на строк до 09 листопада 2039 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 09 липня 2015 року було укладено договір поруки № 261736. Відповідачами зобов`язання щодо повернення кредиту порушені, у зв`язку з чим банк звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року задоволено частково позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 540781 гривні 51 копійки. Рішення суду набрало законної сили 10 жовтня 2019 року. З позову вбачається, що відповідачами рішення суду не виконується, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У разі невиконання рішення суду, у кредитора виникає право стягнути суми, передбачені договором, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З позову вбачається, що за період з 01 червня 2016 року по 23 листопада 2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено: 28 лютого 2017 року - 12000 гривень, 24 квітня 2017 року - 6000 гривень, 23 листопада 2017 року - 8868 гривень 90 копійок (на погашення судового збору). Станом на 26 лютого 2025 року рішення суду в повному обсязі не виконано, заборгованість у загальному розмірі 522781 гривня 51 копійка (з урахуванням сплачених сум) не погашена. У зв`язку з цим, у відповідачів утворилась заборгованість за період з 10 жовтня 2019 року по 23 лютого 2022 року, що являє собою три проценти річних у розмірі 37296 гривень 52 копійки та інфляційні втрати в сумі 102431 гривні 85 копійок. Ґрунтуються на законі й вимоги позивача про стягнення суми позову солідарно з усіх відповідачів з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Суд вважає, що порука не припинена, оскільки кредит наданий з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 09 листопада 2039 року. Розрахунок суми заборгованості відповідачів за невиконання зобов`язань станом на 23 лютого 2022 року наданий суду і відповідає вимогам закону. Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Таким чином, стягненню з відповідачів підлягають три проценти річних у розмірі 37296 гривень 52 копійки та інфляційні втрати в сумі 102431 гривні 85 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача також підлягає судовий збір у розмірі 3028 гривень, по 1514 гривень з кожного.

Outcome: approved