Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

ТзОВ «Кошельок» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 01.02.2022 року між ними та [PERSON] , було укладено договір № 3378113037-602831 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Разом з тим, [PERSON] не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, а тому у нього виникла заборгованість у розмірі 24318,64 грн., яка складається з : 8600, 00 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 15718,64 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою. На підставі викладеного, просять суд з [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором у розмірі 24318,64 грн., судові витрати понесені по справі у розмірі 2422,40 грн., а також витрати на професійну допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В останньому відзиві, який надійшов до суду 30.10.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що 01.02.2022 між ним та позивачем був укладений договір № 3378113037- 602831 на суму 8 600 грн., строк лояльного періоду складав 23 доби (до 23.02.2022 включно). Позивач вимагає стягнення 24 318,64 грн, з яких: 8 600 грн. - тіло кредиту, 15 718,64 грн. - відсотки. Зазначає, що він не заперечує отримання коштів, але категорично заперечує проти розміру заявлених відсотків та штрафних санкцій. Він визнає основний борг (тіло кредиту) у розмірі 8 600 грн. На підтвердження добросовісності виконання зобов`язань, ним 24.05.2022 було сплачено 3050 грн., що підтверджується самим позивачем у розрахунку заборгованості. Таким чином, залишок основного боргу становить 5 550 грн. Вказує, що він готовий сплатити цю суму добровільно після затвердження мирової угоди або ухвали суду. У Паспорті споживчого кредиту передбачено дисконтну ставку 0,01 % на день у межах лояльного періоду. Проте позивач безпідставно застосував 0,88 % на день, що суперечить умовам договору та принципу тлумачення неоднозначних умов на користь споживача. Після 24.02.2022 в Україні діє воєнний стан. Згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 споживачі звільнені від сплати штрафів, пені та інших платежів за прострочення за договорами споживчого кредиту. Відповідно, усі нарахування після 24.02.2022 є незаконними. Закон «Про споживче кредитування» обмежує загальний розмір штрафних санкцій 50 % від тіла кредиту, тоді як позивач заявив майже 183 % - що є грубим порушенням закону. Позивач безпідставно заявляє 10 000 грн витрат на правничу допомогу, що є завищеним та непропорційним розміру предмета спору. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафів, пені та підвищених відсотків, нарахованих після 24.02.2022. Визнати позов частково обґрунтованим - лише в частині тіла кредиту 8 600 грн, із урахуванням сплачених 3 050 грн, що зменшує залишок боргу до 5 550 грн. Визначити відсотки лише за ставкою 0,01 %/день за 23 дні (? 19,78 грн). Розподілити судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. 06.11.2025 року від представника ТзОВ «Кошельок» надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких вказує, що відповідно до п.2.1. Договору кредит надавався строком на 23 дні, початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця грошових коштів. В Договорі цей період визначений як Лояльний. У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду. (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 ( вісімсот три ) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Договору). Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 113 днів з моменту укладення Договору (23 дні плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 23 дні відповідач не виконав свій обов`язок за Договором та не повернув кредит та навіть не сплатив проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості. Тобто відповідач продовжував користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 113 днів з моменту укладення Договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним. При цьому, звертає увагу суду на наявність в Договорі пункту 2.2, яким визначено, що встановлений в пункті 2.1. Договору строк Лояльного періоду може бути подовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом. Тобто за цим пунктом Договору обумовлено можливість подовження строку саме Лояльного періоду. Тобто якщо б відповідач сплатив всі проценти протягом Лояльного періоду, то цей період був би подовжений, і продовжувалось нарахування процентів за пільговою ставкою, і саме про це домовились сторони Договору. Разом з тим, в даному випадку відповідач не виконав умови Договору, до спливу Лояльного періоду не сплатив всі проценти та не повернув всю суму кредиту, тобто продовжив користуватися кредитом, у зв`язку з цим строк користування кредитом був подовжений як наслідок настання цієї відкладальної обставини. У розділі 4. Паспорта споживчого кредиту зазначено, що відсоткова (процентна) ставка в день становить 0,88 %. Відповідно до п. 1.3.2. Договору, Проценти за користування кредитом: 1 740.64 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.3.3. Договору, Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Отже, Позивач у розрахунку заборгованості вірно вказав розмір відсоткової ставки 0.88 відсотків за Лояльний період (23 дні), та розмір стандартної (базової) процентної ставки 2,20 після закінчення лояльного періоду з 24.02.2022 року по 24.05.2022 року. Вважають, що необґрунтованими є доводи відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що загальний розмір нарахованих відсотків за користування кредитом є занадто великим, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, позивач не застосовує ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки у позовній заяві йдеться про стягнення лише суми тіла кредиту та нарахованих процентів, тобто заходи відповідальності за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання не застосовані. Крім цього, вказує, що заявлений позивачем розмір адвокатського гонорару не є завищеним і не перевищує середньо-ринковий розмір послуг адвокатів по Київському регіону України. В судове засідання представник позивача ТзОВ «Кошельок» не з`явився, однак в позовній заяві просить суд справу розглядати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив суд справу розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволеною з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.02.2022 року між ТОВ «Кошельок» та відповідачем [PERSON] укладено договір №3378113037-602831 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, при цьому відповідач не заперечує цю обставину. Відповідач за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства, пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився з Правилами надання коштів у позику. Копія правил надання грошових коштів до договору.pdf») та паспортом споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитного договору, та підписав кредитний договір 01.02.2022 року шляхом введення одноразового ідентифікатора 7427, який було надіслано на його номер телефону [NUMBER] . Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 8600,00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Згідно з п.1.2. договору, тип кредиту - споживчий кредит. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кредит надається строком на 23 днів (далі Лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Проценти за користування кредитом: 1740,64 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.3.2. договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.3.3. договору). Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду (п.1.3.3.1. договору). Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього договору (п. 1.4. договору). Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти в розмірі 8600 грн., що підтверджується повідомленням, сформованим через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» про успішне зарахування коштів 01.02.2022 року о 13:51 год. в сумі 8600 грн. на платіжну картку [NUMBER], призначення платежу «видача кредитних коштів, договір №3378113037-602831». Відповідно до п.3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст.212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: п.3.7. зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного періоду; п.3.8. з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 803% річних, що становить 2.2 проценти в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 113 днів з моменту укладення Договору (23 дні плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, а у позивача виникає право отримати виконання обов`язку боржником, тобто право вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих процентів. Умовою такого продовження є користування кредитом після закінчення Лояльного періоду. Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 23 дні відповідач не виконав свій обов`язок за Договором та не повернула кредит та навіть не сплатила проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості. Тобто відповідач продовжував користуватися кредитом після закінчення Лояльного періоду, що за Договором є відкладальною обставиною, внаслідок настання якої строк користування кредитом продовжився до 113 днів з моменту укладення Договору. Відповідно нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. Договору, є законним. В свою чергу, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, y зв`язку з чим станом на 08.10.2025 року, у нього утворилась заборгованість в розмірі 24318,64 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8600 грн., по процентам в розмірі 15718,64 грн., що підтверджується детальним розрахунком за договором №3378113037-602831 від 01.02.2025 року. Вказаним розрахунком підтверджується оплату відповідачем 3050 гривень, про які згадує відповідач у відзиві, і які згідно умов договору були зараховані позивачем в якості погашення відсотків. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Згідно статті 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, зокрема тіло кредиту в сумі 8600 грн. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в сумі 15718,64 грн. Відомості про те, що відповідач на час розгляду справи виконала свої зобов`язання за договором №3378113037-602831 від 01.02.2022 року перед ТОВ «КОШЕЛЬОК» в суду відсутні. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Кошельок» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 24318,64 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Згідно з ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи те, що позов задоволено судом у повному обсязі з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК» в позовній заяві просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. За положеннями ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). З огляду на викладене, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження таких витрат надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 року, укладений між ТОВ «Кошельок» та Адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери», додаток від 11.08.2025 року до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025 року, згідно якого вбачається перелік послуг адвоката та їх розрахунок, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, довіреність . Зменшення суми судових витрат на правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю виконаної роботи. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021 року) та Великої Палати Верховного Суду у справі 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020 року). З огляду на наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи та наявність заперечень відповідача щодо розміру заявлених позивачем судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved