Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до адвокатського об`єднання «Актум» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що, у лютому 2025 року позивач звернувся до адвокатського об`єднання «Актум» з метою укладення договору про надання професійної правничої допомоги. В подальшому позивачу було надано проект договору № 97877935 про надання професійної правничої допомоги з адвокатським об`єднанням «Актум» та додатку № 1 до вказаного договору та повідомлено про необхідність здійснити оплату авансу для початку роботи. 01 березня 2025 року позивач здійснив перерахування 20 000 грн. в рахунок авансу за договором № 97877935. 02 березня 2025 року позивач підписав проект договору і додатки до нього та направив адвокатському об`єднанню «Актум». 03 березня 2025 року представник адвокатського об`єднання попросив позивача повторно підписати проект договору. 06 березня 2025 року позивач попросив представника адвокатського об`єднання направити йому підписані проект договору і додатки до нього. У відповідь на прохання позивача представник адвокатського об`єднання направив позивачу протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Позивач зазначає, що договору підписаного належним чином останньому надано не було. Позивач вважає, що оскільки останньому не було надано належним чином підписаного договору, а отже договір вважається не підписаний та не має законної сили а тому підлягає визнанню недійсним. Окрім того аванс був перерахований до укладання договору, а тому підлягає поверненню позивачу. Ухвалою судді від 26 серпня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 вересня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив у справі в якому останній заперечив проти задоволення позову, вказавши, що договір був підписаний у встановленому законом порядку, а тому підстав для визнання його не дійсним та повернення грошових коштів не має. 19 вересня 2025 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій останній підтримав позовні вимоги, вказавши, що договір підписаний не був, а від так договір є недійсним та грошові кошти підлягають поверненню. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Представник відповідача до суду направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01 березня 2025 року позивач здійснив перерахування 20 000 грн. в рахунок авансу за договором № 97877935. З протоколу перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису 05 березня 2025 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Актум» було укладено договір №9787935-1 та додаткову угоду до нього. Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договору про надання правової допомоги/юридичних послуг недійсним, стягнення оплаченого авансу. Предметом доказування є додержання вимог, що є необхідними для чинності правочину. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що договір про надання правничої допомоги не був підписаний відповідачем, умови договору не виконувались, аванс підлягає поверненню позивачу. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 203 ЦК України умовами чинності правочинів є: законність змісту правочину; наявність у сторін(сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності; наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину та його адекватність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочинів на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. Статтею 215 ЦК України визначені загальні правові підстави визнання правочину недійсним - недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судом встановлено, що 05 березня 2025 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Актум» було укладено договір №9787935-1 та додаткову угоду до нього, що підтверджується протоколом перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач самостійно надає докази вищевказаного. Доводи позивача про те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним не приймаються судом до уваги, оскільки доказів вищевказаного суду не надано. Отже, позивачем не доведено обставин, які б недійсність оспорюваного договору, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності процесу, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки вимога про повернення грошових коштів є похідною вимогою від вимоги про визнання договору недійсним, отже вимога не підлягає задоволенню. За вказаних обставин відсутні правові підстави для задоволення вимог [PERSON] до адвокатського об`єднання «Актум» про визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів. Також, відповідно до ст. 651 ЦК України позивачем не наведено підстав та не надано жодних доказів щодо порушення її прав щодо вимоги про розірвання спірного договору, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed