Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В травні 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 172624 від 20.01.2021 у загальному розмірі 5 040,00 грн, а також судові витрати. В обґрунтування позову представник зазначив, що 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства було укладено електронний Договір про надання фінансового кредиту № 172624, який підписаний відповідачкою у відповідності до вимог ст. 12 Закону «Про електронну комерцію». За умовами Договору ТОВ «Займер» надає [PERSON] кредит у розмірі 1 000,00 грн строком на 21 днів до 09.02.2021. Сторони погодили тип процентної ставки ? фіксована та розмір процентів за користування кредитом, що становить 730 % річних від суми кредиту, в розрахунку 2 % на добу. Відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 1 000,00 грн, які були перераховані їй 20.01.2021 через платіжного провайдера ТОВ «ПрофітГід» на платіжну банківську картку [NUMBER] , номер якої був зазначений нею особисто в розділі 7 Договору. Взяті на себе зобов`язання відповідачка [PERSON] не виконала, кредитні кошти не повернула та не сплатила проценти у розмірі та строки передбачені договором. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно якого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 172624 від 20.01.2021. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 5 040,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі становить 1 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4 040,00 грн. Справа 15.08.2025 надійшла до Переяславського міськрайонного суду Київської області відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 26.05.2025 та ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.07.2025 про направлення матеріалів справи за підсудністю. Ухвалою суду від 15.08.2025 у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Поштове відправлення на ім`я відповідачки [PERSON] з копією ухвали про відкриття провадження надіслане за адресою зареєстрованого місця проживання згідно з даними ЄДДР, повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про інші адреси відповідачки у суду відсутня. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачка належним чином повідомлена про розгляд даної справи. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідачки не надходило. 29.09.2025 від представника позивача Пархомчука С.В. до суду надійшла заява про відшкодування судових витрат понесених у зв`язку із розглядом справи, в якій просить стягнути із відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат надав акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025, що складається із загальної вартості послуги з надання правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн та канцелярських витрат на виготовлення копій документів та відправки поштової кореспонденції у розмірі 500,00 грн; рахунок № 15.09.2025-94 від 15.09.2025 про сплату правової допомоги; список згрупованих поштових відправлень про вартість пересилання відповідачці поштової кореспонденції; платіжну інструкцію № 3 9577 від 15.09.2025 про оплату правничої допомоги. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Статтями 76-79 ЦПК України врегульовано, що доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено в інформаційно-комунікаційній системі Товариства https://www.cly.com.ua/ Договір про надання фінансового кредиту № 172624. Договір підписано відповідачкою електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора KL3120, що був направлений їй на номер телефону [NUMBER] , який зазначений нею особисто у договорі як фінансовий. Відповідно до умов Договору товариство надає позичальнику кредит у розмірі 1 000,00 грн (п. 1.1). Строк дії договору 21 днів. Дата повернення кредиту 09.02.2021 (п. 1.2). Позичальник зобов`язана сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки зазначеної клієнтом (п. 1.4). Пунктом 1.5 визначено, що датою укладення договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Відповідно до п. 2.1 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до Графіку розрахунків та сукупної вартості кредиту (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору встановлено, що сукупна вартість кредиту становить 1 420,00 грн, яка складається із суми кредиту 1 000,00 грн та суми нарахованих процентів за процентною ставкою 2 % в день в розмірі 420,00 грн. Перерахування відповідачці [PERSON] 20.01.2021 кредитних коштів в сумі 1 000,00 грн підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» про успішність транзакції з переказу 1 000,00 грн на платіжну картку клієнта [NUMBER] ; номер транзакції 31111-95228-61464; код авторизації - 440379; банк-емітент - MONOBANK; призначення платежу - видача кредиту № 172624. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» (клієнт) та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) було укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 вбачається, що [PERSON] за договором № 172624 від 20.01.2021 має заборгованість у розмірі 5 040,00 грн, що складається із заборгованості по кредиту - 1 000,00 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 040,00 грн. З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 172624 від 20.01.2021 укладеним із [PERSON] , вбачається, що станом на 13.01.2025 заборгованість перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» складає 5 040,00 грн, що складається із простроченої заборгованості по кредиту - 1 000,00 грн, простроченої заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 040,00 грн. У виписці зазначено, що станом на 13.01.2025 заборгованість за договором не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Судом встановлено, що між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування». За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; 2) електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Письмовими доказами доведено, що 20.01.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи Товариства було укладено електронний Договір про надання фінансового кредиту № 172624 в сумі 1 000,00 грн. Надання кредиту відповідачці здійснено в безготівковій формі шляхом переказу 20.01.2021 коштів на картку позичальника, номер якої вона зазначила при укладенні кредитного договору, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ПрофітГід». Отже, зазначений вище договір є укладеним і за його умовами відповідачка [PERSON] мала зобов`язання перед кредитодавцем ТОВ «Займер» повернути кредит в сумі 1000,00 грн не пізніше строку, вказаного у п. 1.2 договору (21 днів) 09.02.2021, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 420,00 грн із застосуванням фіксованої процентної ставки в розмірі 2 % в день відповідно до умов договору. [PERSON] , отримавши від ТОВ «Займер» кошти в сумі 1 000,00 грн, кредит не повернула та не сплатила проценти за користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Представником позивача також долучено належні та допустимі докази, які підтверджують, що у відповідності до вимог закону, товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором № 172624 від 20.01.2021. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] прострочила виконання грошового зобов`язання за договором та не повернула кредитні кошти, а також проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Тому з неї на користь позивача, як нового кредитора, підлягає стягненню сума неповернутого кредиту у розмірі 1 000,00 грн та проценти, як плата за користування кредитом. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після закінчення строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За таких умов, з огляду на наявний у справі Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 172624, взявши до уваги погоджені сторонами строки кредитування відповідно до умов Договору, суд зауважує, що сторонами погоджено строк кредитування 21 днів та суму нарахованих процентів у розмірі 420,00 грн. Доказів продовження (пролонгації) строку користування кредитом та зміни дати повернення всієї суми кредиту стороною позивача не надано. За таких обставин, взявши до уваги строк кредитування, суд стягує з відповідачки на користь позивача суму основного боргу у розмірі 1 000,00 грн та суму нарахованих процентів відповідно до графіку розрахунків у розмірі 420,00 грн, що становить загальний розмір 1 420,00 грн. Решту суми заборгованості, суд вважає недоведеною, оскільки остання нарахована після спливу строків кредитування, визначених відповідним Договором. За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір 2 422,40 грн, у розмірі визначеному у ст. 4 Закону про судовий збір, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 5 040,00 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 1 420,00 грн, що становить 28,17 % від ціни позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 682,39 грн (2 422,40 грн х 28,17 %). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію Договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В.; додаткову угоду № 1 від 27.12.2024; акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025 на суму 10 500,00 грн; рахунок від 15.09.2025 про оплату правничої допомоги; платіжну інструкцію № 3 9577 від 15.09.2025 про оплату правничої допомоги згідно рахунку 15.09.2025-94 від 15.09.2025 у розмірі 10 500,00 грн; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10 виданого 18.07.2019 на ім`я Пархомчука С.В.; копію довіреності від 30.12.2024 на ім`я адвоката Пархомчука С.В. Суд вважає необґрунтованими вимоги представника позивача про стягнення послуг щодо подання інших клопотань, заяв до суду, складення процесуальних документів, моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень щодо статусу судової справи у розмірі 3 000,00 грн та канцелярських витрат на виготовлення копій документів та відправки поштової кореспонденції у розмірі 500,00 грн, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами та матеріалами справи щодо подання адвокатом клопотань та заяв до суду, що врегульовано ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В матеріалах справи наявні докази понесених витрат стороною позивача на відправлення поштової кореспонденції, а саме: вимоги про виконання зобов`язання, матеріалів позовної заяви та матеріалів заяви про відшкодування судових витрат у загальному розмірі 180,00 грн. Таким чином, розмір судових витрат на правову допомогу становить 7 180,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з положень щодо пропорційності такого відшкодування та керується положеннями частини 2 статті 141 ЦПК України. Беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд зменшує заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу та визначає їх в сумі 2 022,61 грн (7 180,00 грн х 28,17 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial