Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

08 серпня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав. Звертаючись із вказаною позовною заявою позивач [PERSON] просить позбавити\~\~ [PERSON] \~\~батьківських прав відносно малолітньої дитини:\~ [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що позивач та віповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах в період з 2014 по 2016 роки. Від спільних фактичних шлюбних відносин в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю та її чоловіком, якого вважає своїм батьком, за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в КЗШ №84 у 5 класі. Відповідач не приймає будь-якої участі у вихованні дітини, не піклується про її фізичний стан та душевний розвиток, не цікавиться її долею, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням, усі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Жодного матеріального забезпечення з боку відповідача вона не отримує з 2016 року. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 13 серпня 2025 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче засідання за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій проти позбавлення його батьківських прав не заперечує, просить розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, як органу опіки та піклування, в останнє судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, покладається на розсуд суду, та долучила висновок щодо доцільності позбавлення батківських прав відповідача. Дослідивши матеріали справи та, з урахуванням положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1\~ст.13 ЦПК України, згідно з положеннями якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження, виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER] , актовий запис №776, батьками зазначені: мати [PERSON] , батько [PERSON] . [PERSON] та ( [PERSON] уклали шлюб 11.11.2023, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зроблено актовий запис №376, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з актом від 31.07.2025, складених головою к/к №32 Довгинцівського району, за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є мешканцями буд. [ADDRESS] , гр. [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з 2014-2016 рік разом зі своєю цивільною дружиною [PERSON] , у 2015 році в них народилась донька [PERSON] . В червні 2016 року [PERSON] залишив дружину та доньку. Батько не приймає участі в житті дитини, не навідує її. Дитини не знає як виглядає її рідний батько, вона вважає своїм батьком [PERSON] , з яким мати перебуває у шлюбі з 2023 року. Згідно з характеристикою, наданою Криворізькою гімназією №84, [PERSON] , [INFO] навчається у закладі з 01.09.2021 року, мати дитини приймає активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON] з дитиною не спілкується, її життям не цікавиться, з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не приймає, на батьківські збори не з`являвся. Крім того, в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування №510 від 15.10.2025, з якого вбачається, що орган опіки та піклування в межах своєї компетенції доходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, у висновку зазначено, що місце мешкання [PERSON] не вбачається встановити, за місцем реєстрації не проживає довгий час. Відповідно до листа ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 04.09.2025 №238751-2025 співробітниками поліції повідомляється, що за фактом відвідування адреси за місцем реєстрації відповідача, встановлено, що на даній земельній ділянці будинок та будь-які господарчі споруди відсутні. [PERSON] протягом 2024-2025 років до адміністративної відповідальності не притягався. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч.5, 6\~ст.19 СК України), від такого висновку суд має право мотивовано відступити, але висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Указаний висновок кореспондується з постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19. У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями п. 2 ч. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням дітей, а саме: не цікавиться дитиною, не піклується про неї, абсолютно байдужий до доньки, не приймає участь у її вихованні, вказувала, що відповідач не забезпечує дитину матеріально. Крім того, суд враховує, що позивач створила нову родину, дитина проживає разом з позивачем та її новим чоловіком, що свідчить про існування на теперішній час у неї соціальних зв`язків. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить на теперішній час інтересам дітей, оскільки відсутність будь-якої участі батька у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. Окрім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28 вересня 2021 року у справі №459/3411/18. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, яка через свою стать та вік потребує участі у її вихованні та утриманні саме батьком, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає\~Закон України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved