Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за договором №4591221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.04.2024 року в розмірі 53 125 грн., яка складається із: суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 8 500 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 27 540 грн. та суми заборгованості за процентами нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» - 17 085 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору розміром 2\~422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування\~заявлених \~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 24.04.2024\~року між\~ТОВ «Лінеура\~Україна» та\~ [PERSON] укладено\~Договір №\~4591221\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту. Відповідно до\~реквізитів Договору\~№ 4591221\~від 24.04.2024\~року,\~укладеного між\~сторонами,\~Відповідач підписав\~договір за\~допомогою електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором «82227». За взаємною\~згодою,\~сторони погодили\~наступні умови\~договору:\~сума кредиту\~складає 8500\~грн.;\~строк кредиту\~350\~днів:\~з 24.04.2024\~року по\~09.04.2025\~року;\~періодичність платежів\~зі сплати\~процентів -\~кожні 25\~днів;\~на пільговий\~строк 25\~днів з\~позичальником погоджено\~умови пільгового\~кредитування (пониженої\~відсоткової ставки)\~на умовах\~1,5\~відсотків у\~день,\~проте позичальником\~не виконано\~зазначених у\~договорі умов\~тому застосовано\~повну ставку\~кредитування у\~розмірі 1,5\~%\~у день.\~На підставі\~погоджених умов,\~викладених в\~п.\~2.1.\~Договору ТОВ\~«Лінеура Україна»\~надає кредит\~у безготівковій\~формі шляхом\~перерахування коштів\~кредиту на\~банківський рахунок\~фізичної особи\~за реквізитами\~електронного платіжного\~засобу (платіжної\~картки)\~ [NUMBER] ,\~яку Відповідачем\~вказано особисто\~під час\~укладання Договору. Відповідно до\~зазначених вище\~умов Договору,\~ТОВ «Лінеура\~Україна» свої\~зобов`язання\~перед [PERSON] \~виконало та\~надало їй\~кредит в\~сумі 8\~500\~грн.,\~шляхом зарахування\~кредитних коштів\~на платіжну\~картку №\~ [NUMBER] ,\~емітовану Банком\~АТ «Універсал\~Банк». За інформацією\~в листі\~ТОВ «Пейтек\~Україна»,\~відповідно до\~зазначеного договору\~№ 4591221\~від 24.04.2024\~року,\~було успішно\~перераховано грошові\~кошти у\~сумі 8\~500\~грн.\~на платіжну\~карту [NUMBER] . Враховуючи невиконання\~Відповідачем своїх\~боргових зобов`язань\~перед Первісним\~кредитором,\~25.11.2024\~року ТОВ\~«Лінеура Україна»\~на підставі\~Договору факторингу\~№ 25/11/2024\~за плату\~відступило,\~а ТОВ\~«Українські фінансові\~операції» набуло\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача. Враховуючи зазначене,\~до Позивача\~відповідно до\~укладеного Договору\~факторингу від\~25.11.2024\~року №25/11/2024\~року перейшло\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Договором №\~4591221\~від 24.04.2024\~року загальна\~сума заборгованості\~склала 40290\~грн.,\~з якої\~заборгованість з\~тіла кредиту\~ 8500\~грн.,\~заборгованість за\~процентами \~27540\~грн.\~та заборгованість\~за процентами\~нарахованими ТОВ\~«Українські фінансові\~операції» -\~ 17\~085\~грн. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року № 45621, строк дії Договору № 4591221 від 24.04.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу - 26.11.2024 року донараховано відсотки за (134 календарних днів): 8500 грн * 1,5 % = 127,5 грн* 134 календарних дні = 17085 грн. - відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4591221 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.80-89). Відповідно до реквізитів Договору № 4591221 від 24.04.2024 року, укладеного між сторонами, [PERSON] підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «82227». Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 8 500 грн.; строк кредиту - 350 днів; валюта кредиту UAH; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка 1,50 % в день; орієнтовна реальна річна процентна ставка 10\~911,61%. Окрім того, 24.04.2024 року [PERSON] електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту в якому надана споживачу інформація щодо суттєвих умов кредитування (а.с.90-92) та додаток № 1 до вищевказаного договору (а.с.на звороті 89), в якому зазначено обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за цим договором. Позивач зазначає, що ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. З матеріалів\~справи вбачається,\~що між\~ТОВ «Лінеура\~Україна» та\~ТОВ «Пейтек\~Україна» укладений\~договір про\~організацію переказу\~грошових коштів\~№210222-1\~від 21.02.2022\~року (а.с.59-63). За цим Договором Фінансова компанія, за дорученням Клієнта (Платника) на підставі окремого кредитного договору між Клієнтом та Споживачем (Отримувачем) за допомогою сервісу Фінансової компанії здійснює та забезпечує переказ коштів в національній валюті України з метою видачі кредитів або позик, від Клієнта на картки Visa International та/або Mastercard та/або НПС Простір Отримувачів. Умовами договору визначено, що ТОВ «Пейтек Україна» має право самостійно визначати умови та порядок надання послуг з виконання платежів, в тому числі обирати систему переказу коштів. За інформацією в листі ТОВ «Пейтек Україна», відповідно до зазначеного договору № 4591221 від 24.04.2024 року, було успішно перераховано грошові кошти у сумі 8500 грн. на платіжну карту [NUMBER] (а.с.66). З наведеного вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами вищевказаного кредитного договору. Разом з тим, у порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала та допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 40 290 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 8500 грн., заборгованість за процентами 27540 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 4250 грн. (а.с.23-27). З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №25/11/2024 відповідно до умов якого первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» відступив до ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.49-53). Відповідно до платіжних інструкцій №512 від 06.12.2024 року, №511 від 05.12.2024 року, № 510 від 05.12.2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти в якості оплати ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 року (а.с.31-32). Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25/11/2024 від 25 листопада 2024 року, ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло від ТОВ «Лінеура Україна» реєстр боржників кількістю 3679 боржників (а.с.58). Згідно витягу\~з реєстру\~боржників до\~договору факторингу\~№25/11/2024\~від 25.11.2024\~року,\~ТОВ «Українські\~фінансові операції»\~набуло право\~грошової вимоги\~до [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~4591221\~від 24.04.2024\~року загальна\~сума заборгованості\~склала 40290\~грн.,\~з якої\~заборгованість з\~тіла кредиту\~ 8500\~грн.,\~заборгованості за\~процентами \~27540\~грн.\~та заборгованість\~по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 4250 грн. (а.с.28-29). Відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4591221 строк кредиту 350 днів: з 24.04.2024 року по 09.04.2025 року. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 року № 45621, строк дії Договору № 4591221 від 24.04.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 26.11.2024 року донараховано відсотки за (134 календарних днів): 8500 грн * 1,5 % = 127,5 грн* 134 календарних дні = 17085 грн. - відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції», що вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.21-22). Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею договору №4591221 від 24.04.2024 року та отримання за ним грошових коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданою позикою (повністю або частково) відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.\~Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19).\~Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Як встановлено судом, договір №4591221 від 24.04.2024 року був підписаний відповідачем по справі [PERSON] після ідентифікації та верифікації за допомогою системи BankID НБУ, з використанням одноразового паролю-ідентифікатора: 82227, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів\~на спростування\~тверджень позивача\~щодо здійснення\~саме відповідачем\~ [PERSON] \~електронного підпису\~договору позики\~за допомогою\~одноразового ідентифікатора\~82227 суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та\~\~вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.\~Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем [PERSON] договору №4591221 від 24.04.2024 року, остання отримала від ТОВ «Лінеура Україна» в якості позики грошові кошти в сумі 8 500 грн., однак своїх зобов`язань за вказаним договором щодо повернення позики та сплати відсотків за користування ним не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 53 125 грн. При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, приходить до висновку, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання ним зобов`язань за договором позики, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010\~зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору №4591221 від 24.04.2024 року, укладеного між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем, а також договорів факторингу за якими вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «Українські фінансові операції». Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. Отже, набуття позивачем ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги заборгованості за договором №4591221 від 24.04.2024 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов`язань за договором №4591221 від 24.04.2024 року щодо повернення суми позики та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування грошовими коштами) та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за вказаним вище кредитним договором в загальному розмірі 53 125 грн. Дослідивши матеріали справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved