Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

У липні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, просив суд стягнути із [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; дата народження: [INFO] , адреса: [ADDRESS] , заборгованість за кредитним договором № 2061102 від 25 грудня 2020 року в розмірі 28179,20 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 25 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] \~ укладено договір про споживчий кредит №2061102, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 6800 грн. на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. 08 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 66-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги стосовно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі стосовно боржника [PERSON] за кредитним договором № 2061102. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, а відповідач\~ належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитом у розмірі в сумі 28179,2 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 6800 грн.;\~ заборгованість за відсотками 21175,2 грн.;\~ заборгованість за комісією 204 грн. Оскільки ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до відповідача\~ за кредитним договором, а тому просило суд стягнути з відповідача на свою користь зазначену вище заборгованість за кредитним договором. Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького від 19 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 05 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказано, що товариство було наділено правом нарахування процентів за користування кредитом у період 30 календарних днів, починаючи з дня видачі позики, що було узгоджено сторонами договору. За період користування коштами відповідач повинен був сплатити на користь позивача проценти у сумі 3468 грн. Вказано, що первісним кредитором фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалися комісія, позивачем не надано. Вважає, що умови договору про нарахування позивачем щомісячної комісії є нікчемними, а відтак, у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача комісії в розмірі 204 грн. слід відмовити. Таким чином, необхідно стягнути 10 268 грн. заборгованості за кредитним договором, а саме 6800 грн. тіла кредиту та 3468 грн. процентів за користування кредитом у відповідності з умовами кредитного договору. 11 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Вказано, що позивач вважає аргументи наведені у відзиві на позовну заяву безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності. Відповідач був належним чином проінформований з умовами договору і погодився з ними, шляхом його підписання. Нарахування процентів після 24 лютого 2021 року здійснювалось правомірно згідно положень договору про продовження строку кредитування. До договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії. Встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. Умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості недійсною визнана не була. Вказано, що відповідач свідомо звернувся до ТОВ «Мілоан» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняв на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене Графіком погашення заборгованості, як день повернення кредиту. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. У\~ зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ст. 247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено та з матеріалів справи убачається, що 25 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] \~ укладено договір про споживчий кредит № 2061102, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 6800 грн. на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Укладаючи кредитний договір відповідач\~ та ТОВ «Мілоан» вчинили дії, визначені ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 7.1. кредитного договору визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Згідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. П.?2.2.2. кредитного договору передбачено, що нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору. Відповідно до п.?2.2.3. проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 договору . Згідно з п.3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим договором, у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1.-1.6. та п.2.4. цього договору. Пунктом 7.1. договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту в п.2.1. договору, тобто шляхом переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Добровільне укладення відповідачем кредитного договору підтверджується анкетою-заявою на кредит, в якій зазначені особисті дані відповідача. Крім того, у зазначеній заяві вказана сума кредиту, строк кредиту, сума повернення, проценти, комісія і таке інше. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача та були перераховані кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. 08 квітня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 66-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги стосовно боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі стосовно боржника [PERSON] за кредитним договором № 2061102. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит, укладеним з відповідачем. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем становить 28179,2 грн., а саме:\~ заборгованість за тілом кредиту 6800 грн.;\~ заборгованість за відсотками 21175,2 грн.;\~ заборгованість за комісією 204 грн. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). Встановлено, що положеннями пункту 2.3.1. передбачено, що позивальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступу у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. За наявності між сторонами відповідної домовленості, а також на підставі п. 3.2.7 договору, пролонгація може здійснюватися на інших умовах, ніж передбачено цим пунктом. Підписанням договору про споживчий кредит сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків, а тому суд вважає правомірним нарахування відсотків за кредитним договором. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору про споживчий кредит, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та який відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис». Так, у кредитному договорі\~ сторонами погоджено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за надання кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені договором. Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів, зокрема рішення суду, яким встановлено що пункт договору, яким сторонами погоджена сплата комісійної винагороди за надання кредиту було визнано недійсним, або звернення відповідача до товариства із заявою про зміну цього пункту договору, тобто відповідач при укладенні договору погодився зі всіма його умовами, а відтак, суд вважає, що відсутні підстави вважати зазначену умову кредитного договору нікчемною. Отже, суд\~ погоджується з доводами позивача про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача обумовленої у договорі комісії. Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором обов`язку погашення заборгованості, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати повернення позики, сплати відсотків, комісії, у зв`язку з чим заборгованість в сумі 28179,20 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 1статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представником позивача подані до суду наступні документи, а саме: договір про надання правової (правничої) допомоги; акт наданих послуг правової (правничої) допомоги; детальний опис наданих послуг до акту. Із аналізу викладеного, зважаючи на принцип співмірності та пропорційності витрат враховуючи складність справи, яка не є складною, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, беручи до уваги заперечення відповідача, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Outcome: approved