Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та просить визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право приватної власності на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , загальною площею 55 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м., що складається з житлового будинку, літ. «А», навісу літ. «В», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «Г», огорожи (1-3), вимощення І. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла мати [PERSON] , яка на день смерті постійно проживала у с.Мурована Подільського району Одеської області. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку із спорудами та будівлями, розташований у [ADDRESS] . Вказане майно належало матері на підставі договору купівлі-продажу №8 від 09.02.1999 року, що посвідчений Одеською товарною біржою та зареєстрований Котовським бюро технічної інвентаризації. Маючи намір прийняти спадщину він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері. Але, приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що правовим документом, що посвідчує право власності на спадкове майно є договір купівлі-продажу №8 від 09.02.1999 року, що посвідчений Одеською товарною біржою, який на даний час не визнається законом та одночасно було роз`яснено звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 28.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.03.2024 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті, одночасно витребувано у приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Людмили Володимирівни, копію спадкової справи №88/2022, щодо майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явився надав заяву, яка зареєстрована в канцелярії Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№ 17130 від 28.10.2025 року про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, представник Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутності представника. проти заявлених вимог не заперечують. Вважають подану позовну заяву [PERSON] обґрунтованою. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2021 року, в м.Подільську Одеської області, у віці 86 років померла [PERSON] , актовий запис №1081. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 11.02.2009 року, посвідченого секретарем Любомирської сільської ради Котовського району Одеської області Осиповою С.Г. 23.02.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №01, [PERSON] , [INFO] заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] . Згідно інформаційної довідки про зареєстровані права власності на нерухоме майно №314 від 17.10.2024 року КП «Інвентаризатор» повідомлено, що згідно даних оперативного архівосховища підприємства та книг державної реєстрації прав власності на нерухоме майно фізичних осіб станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору №8 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 09.02.1999 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.10.1959 року, [PERSON] , народився [INFO] в с.Мурована Котовського району Одеської області, в графі батько записано російською « [PERSON] », в графі мати записано російською « [PERSON] », актовий запис №51. Як вбачається з копій спадкової справи, яка надійшла на виконання ухвали суду від 28.03.2024 року та зареєстрованої за вх.№5041 від 12.04.2024 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Людмилою Володимирівною відкрита спадкова справа №88/2022 року. Заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно відповіді приватного нотаріуса Подільського районного нотаріального округу Одеської області Крисюк Л.В. від 11.11.2022 року №176/01-16 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] придбала житловий будинок в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Одеською товарною біржою 09.02.1999 року за №8, що не посвідчує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язки (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). За змістом статей 128,153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956 XII (в редакції чинній на момент укладання спірного правочину) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. (з наступними змінами) за № 1952-1, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, реєстрація КП «Інвентаризатор» за [PERSON] права власності на житловий будинок в с.Мурована Котовського району Одеської області на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №8 від 09.02.1999 року, зареєстрованого Одеською товарною біржою, а не нотаріусом, станом на лютий 1999 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутий правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття праве власності не встановлена судом. У відповідності до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З врахуванням вищенаведеного та в зв`язку із тим, що договір від 09.02.1999 року №8 належним чином не був нотаріально посвідчений, а право власності на майно не зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію, відтак позивач позбавлений можливості на оформлення спадщини в нотаріальному порядку, за таких обставин, суд вважає, що позовна заява ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Outcome: approved