Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 03.02.2021, в подальшому неодноразово уточнюючи зміст та пред`явлені вимоги, в останній редакції позову від 21.11.2023 (а.с.216-226 т.1), просила суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] таке рухоме та нерухоме майно: - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.; - автомобіль марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] ; - автомобіль марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] ; - житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0955 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1211000000:06:246:0020, за адресою: [ADDRESS] ; 2) здійснити поділ квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.; автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] таким чином: - визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 320\~553 грн. 29 коп., що є різницею між загальною вартістю 1/2 частини автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , і вартістю 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.; 3) здійснити поділ житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визнавши за позивачем та відповідачем, кожним окремо, право власності по 1/2 частині вказаного майна; 4) здійснити поділ земельної ділянки площею 0,0955 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1211000000:06:246:0020, визнавши за позивачем та відповідачем, кожним окремо, право власності по 1/2 частині вказаного майна; 5) стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. 00 коп. витрат за проведення оцінки квартири, 3\~000 грн. 00 коп. за проведення оцінки автомобіля, 908 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.07.2010 сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2021. Під час сумісного проживання подружжя за спільні кошти набуло у власність ряд нерухомого та рухомого майна, а саме: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.; автомобіль марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] FTEX1EP4FKE55766, р/н [NUMBER] ; автомобіль марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] ; житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0955 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1211000000:06:246:0020, за адресою: [ADDRESS] . Після розлучення усі транспортні засоби та нерухоме майно залишились у володінні та користуванні [PERSON] , на ім`я якого юридично було оформлене право власності на це майно, в результаті чого [PERSON] була позбавлена можливості володіти та користуватися ним. Позаяк, до квартир та будинку [PERSON] взагалі не підпускав [PERSON] . Враховуючи набуття вищевказаного рухомого та нерухомого майна у власність в період перебування сторін у шлюбі, таке майно є їх спільною сумісною власністю з рівністю часток кожного з них в силу ст.ст.60, 70 СК України. При цьому, [PERSON] зауважила, що порушуючи її права як співвласника, без її відома та згоди [PERSON] продав автомобіль марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , та автомобіль марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , на користь третіх осіб, не компенсувавши їй при цьому 1/2 частину їх вартості. Зважаючи на вищенаведене та той факт, що [PERSON] спірне нерухоме та рухоме майно вважає виключно своєю приватною власністю, [PERSON] вважає за необхідне встановити у судовому порядку, що це майно є спільною сумісною власністю та здійснити його розподіл між колишнім подружжям у запропонований спосіб. Так, у приватній власності [PERSON] є інше нерухоме майно, зокрема, квартира за адресою: [ADDRESS] , в той час як [PERSON] у приватній власності жодного нерухомого майна не має, як і коштів на придбання житла, у зв`язку з чим вимушена разом з неповнолітньою дитиною проживати у будинку, належному її матері. Відтак, позивач просить у порядку поділу сумісного майна подружжя спірну квартиру залишити їй, визнавши за нею право приватної власності. Станом на 17.09.2021 ринкова вартість автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , складає 663\~746 грн. 61 коп., а автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , складає 60\~801 грн. 22 коп., що встановлено висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження №177/21 від 21.09.2021. Однак, оскільки в період з жовтня 2021 року та по теперішній час в Україні мали місце інфляційні процеси, тому ринкова вартість транспортних засобів має бути визначена з урахуванням офіційних індексів інфляції, встановлених Державною службою статистики України (1,344), тому наразі вартість спірних транспортних засобів складає 892\~075 грн. 44 коп. та 81\~716 грн. 84 коп. відповідно. Таким чином, вартість 1/2 частини автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , складає 446\~037 грн. 72 коп., а 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , складає 40\~858 грн. 42 коп., які [PERSON] мав компенсувати їй після продажу транспортних засобів, проте цього не зробив. Станом на 05.10.2021 ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 247\~534 грн. 00 коп. (звіт про оцінку майна від 05.10.2021), а з урахуванням інфляційних процесів в період з жовтня 2021 року та по теперішній час в Україні, ринкова вартість квартири має бути визначена з урахуванням офіційних індексів інфляції, встановлених Державною службою статистики України (1,344) та складає 332\~685 грн. 70 коп., відповідно вартість 1/2 частини квартири 166 342 грн. 85 коп. Визначити ринкову вартість спірних житлового будинку з господарчими будівлями та земельної ділянки, на якій вони розташовані, позивач не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи та технічна документація на будинок, земельну ділянку знаходяться у відповідача, відтак їх вартість позивач визначає орієнтовно: у 200\~000 грн. 00 коп. житловий будинок, 100\~000 грн. 00 коп. земельна ділянка. Ухвалою суду від 06.07.2021 (головуючий суддя [PERSON] ) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям загального позовного провадження та початком підготовчого провадження (а.с.18 т.1). У зв`язку із увільненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №476 від 11.07.2022 матеріали справи передано в провадження судді Прасолову В.М. (а.с.77, 78 т.1). Ухвалою суду від 25.01.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті (а.с.97 т.1). Ухвалою суду від 28.06.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді Прасолова В.М. від розгляду справи (а.с.121-122 т.1). Ухвалою суду від 15.09.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) заяву позивача про відвід головуючого судді Прасолова В.М. від розгляду справи передано на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу (а.с.171-172 т.1). Ухвалою суду від 20.09.2023 (головуючий суддя Чернова Н.В.) відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді Прасолова В.М. від розгляду справи (а.с.179-183 т.1). Ухвалою суду від 16.10.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) задоволено заяву позивача про витребування доказів із ТСЦ 1243 РСЦ МВС в Дніпропетровській області (а.с.209 т.1). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №536 від 29.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І., який відновив здійснення правосуддя з 26.12.2023 (а.с.240, 241 т.1). Ухвалою суду від 24.05.2024 справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду зі стадії судового розгляду по суті (а.с.243 т.1). Ухвалою суду від 11.09.2024 за клопотанням представника позивача постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження, замінивши проведення судового засідання з розгляду справи по суті на підготовче судове засідання (а.с.21-22 т.2). Ухвалою суду від 30.10.2024 задоволено клопотання відповідача (№№1-10) про витребування доказів (а.с.37-38 т.2). Ухвалою суду від 06.01.2025 задоволено заяву представника позивача про його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.57-58 т.2). Ухвалою суду від 11.03.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.76-77 т.2). Клопотання про витребування доказів та зобов`язання щодо надання таких доказів від 16.10.2023 (п.п.2, 3), подане представником позивача, останній просив не розглядати за відсутності доцільності (а.с.185-187 т.1). Ухвалою суду від 29.07.2025 (а.с.114-115 т.2) закрито підготовче провадження у справі з призначенням її до судового розгляду по суті. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/поновлення провадження вживались. У ході судового розгляду представник позивача [PERSON] адвокат Голівер П.В. позовні вимоги в уточненій редакції підтримав, наполягав на їх задоволенні. Просив розгляд справи завершити у письмовому провадженні, про що подав відповідну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Страх В.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, однак правом на подання відзиву на позов в межах встановленого процесуального строку не скористався. Просив розгляд справи завершити у письмовому провадженні, про що подав відповідну заяву шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Крім того, представник відповідача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що чинне законодавство України передбачає, що належність майна до роздільної власності подружжя потребує доказування, і обов`язок доведення цього покладається на особу, яка стверджує це. Автомобілі, заявлені позивачем, не є предметом поділу, оскільки були відчужені [PERSON] за згодою позивача у період шлюбу, з отриманням [PERSON] відповідної частки коштів. Земельна ділянка також не підлягає поділу, оскільки була набута відповідачем в порядку приватизації, а тому є його особистою приватною власністю. Окремо зауважив, що поділ майна здійснюється з урахуванням вартості оцінки такого майна на момент поділу, в той час як земельна ділянка та житловий будинок з господарськими домоволодіннями позивачем взагалі не оцінені, наслідком чого є невірно визначена ціна позову, адже клопотання про призначення експертизи не заявлялось, позасудово така експертиза позивачем також не проводилась. Сторони [PERSON] та [PERSON] про свою участь в судових засіданнях у ході перебування справи на розгляді головуючого судді Євтушенка О.І. не заявили, повідомлялись належним чином. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи позицію сторін, висловлену їх представниками, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів у письмовому порядку. Дослідивши письмові докази, надавши оцінку їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, врахувавши доводи і заперечення сторін, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 30.07.2010 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області; після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30.07.2010 (а.с.4 т.1). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 01.02.2012 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.4-зворот, 62 т.1). За змістом позову, що не оспорювалось відповідачем, дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] , відомості про наявність між сторонами спору з приводу визначення місця проживання дитини в матеріалах справи відсутні. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31.03.2021 у справі №214/1144/21, яке набрало законної сили 05.05.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.41 т.1). Під час перебування сторін у шлюбі, у власність набуто рухоме і нерухоме майно, а саме: - трьохкімнатну квартиру, розташовану 2-му поверсі 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. право власності зареєстроване за [PERSON] 26.10.2012 КП «Криворізьке БТІ» ДОР, запис №225 в книзі 8додП-919 на підставі договору купівлі-продажу ВРХ №548491, ВРХ №548492 від 27.09.2012, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №2487 (а.с.192-194, 195 т.1). У п.8 вказаного договору купівлі-продажу (а.с.193 т.1) наявні відомості про те, що договір укладено [PERSON] за письмовою згодою дружини [PERSON] , нотаріально засвідченою 27.09.2012. Реєстрація права власності за [PERSON] на вказану квартиру також підтверджується відповіддю КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» ДОР №1134 від 20.11.2024, наданою за архівними даними станом на 31.12.2012 на виконання ухвали суду від 12.11.2024 (а.с.40 т.2). Відповідно до технічної документації (а.с.197-198 т.1), квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , має загальну площу 56 кв.м., житлову площу 36,6 кв.м., складається з 3-х кімнат (І 10,2 кв.м., ІІ 17,1 кв.м., ІІІ 9,3 кв.м.), кухні площею 6,9 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., ванної кімнати 2,4 кв.м., коридору 4,8 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м., обладнана лоджією 3,8 кв.м. - автомобіль марки\~Ford,\~моделі \~F150,\~тип \~загальний вантажний\~пікап,\~2015\~року випуску,\~шасі № [NUMBER] ,\~р/н\~ [NUMBER] право власності зареєстроване за [PERSON] 28.01.2017 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 28.01.2017 на підставі вантажної митної декларації №125110012/2016/156871 від 28.11.2016 (а.с.203-204 т.1); - автомобіль марки\~Daewoo\~Matiz,\~2011\~року випуску,\~шасі № [NUMBER] ,\~р/н\~ [NUMBER] право власності зареєстроване за [PERSON] 16.02.2016 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.02.2016 на підставі договору купівлі-продажу №1243/16/522 від 16.02.2016, оформленого у ТСЦ МВС №1243 (а.с.51-53 т.2); - житловий будинок\~А-1\~загальною площею\~52,1\~кв.м,\~житловою площею\~31,9\~кв.м.,\~з господарчими\~побудовами:\~літня кухня\~Б,\~Г,\~гараж В,\~огорожа №№1,2,\~водоколонка-І,\~замощення-ІІ,\~що розташовані\~за адресою:\~ [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1394996312110, право власності зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Саяпіною І.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1575 (а.с.199-201, 202 т.1); -\~земельну ділянку\~площею 0,0955\~га,\~призначену для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка),\~реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна \~1597313312110,\~кадастровий номер\~1211000000:06:246:0020,\~за адресою:\~ [ADDRESS] право власності зареєстроване за [PERSON] 06.07.2018 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г. за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2023 №350456925, а.с.188-191 т.1). Як слідує зі змісту п.4 договору купівлі-продажу від 01.11.2017 (а.с.199 т.1), на момент купівлі житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка кадастровий номер 1211000000:06:246:0020, перебувала у комунальній власності в оренді продавця за договором (строк оренди 5 років, право оренди зареєстроване 21.11.2012). У ході судового розгляду справи встановлено, а відповідачем визнано той факт, що спірні транспортні засоби [PERSON] відчужив шляхом продажу на користь третіх осіб. Так, із відповідей ТСЦ №1243 РСЦ ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 03.11.2023 №31/4-1243-1743 (а.с.213 т.1), від 09.11.2024 №31/29/1243/19-12206-2024 (а.с.51-53 т.2) слідує, що: - автомобіль марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , було перереєстровано 05.02.2021 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №7221/21/014356 від 16.01.2021, оформленого в ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» та зареєстрованого в ТСЦ МВС №1243; 20.07.2022 транспортний засіб (р/н змінено на [NUMBER] ) перереєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ 3541 №3541/2022/3284721 від 20.07.2022, оформленого та зареєстрованого в ТСЦ МВС №3541 (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.07.2022); 17.05.2024 транспортний засіб перереєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №7532/24/013878 від 15.05.2024, оформленого в ТОВ «ЮНИКАВТО» та зареєстрованого в ТСЦ МВС №3541; - автомобіль марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , було перереєстровано 10.04.2020 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №7221/20/011671 від 03.10.2020, оформленого у ТОВ «ТРАНСМЕХБУД-2015» та зареєстрованого у ТСЦ МВС №1243; 03.08.2023 транспортний засіб (р/н змінено на [NUMBER] ) перереєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №8069/23/003579 від 03.08.2023, оформленого у ФОП [PERSON] та зареєстрованого в ТСЦ МВС №1243 (свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 03.08.2023). Як слідує з п.3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №7221/20/011671 від 03.10.2020 та п.1.1 договору комісії №7221/20/011671 від 03.10.2020 (а.с.96, 97 т.2), узгоджена сторонами вартість транспортного засобу автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , складає 67\~872 грн. 00 коп. Як слідує з п.3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу №7221/21/014356 від 16.01.2021 та п.1.1 договору комісії №7221/21/014356 від 15.01.2021 (а.с.98, 99 т.2), узгоджена сторонами вартість транспортного засобу автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , складає 5 000 грн. 00 коп. Згідно з\~висновком експертного\~транспортно-товарознавчого\~дослідження №177/21\~від 21.09.2021,\~складеним судовим\~експертом Рейнюком\~О.В.\~за заявою\~ [PERSON] \~(а.с.45-48\~т.1),\~станом на\~17.09.2021\~середня ринкова\~вартість автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , складає 663\~746 грн. 61 коп.; середня ринкова вартість автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , станом на 17.09.2021 складає 60\~801 грн. 22 коп. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що в силу презумпції віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя, спірне рухоме та нерухоме майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю з рівністю часток. Оскільки відповідач здійснив відчуження рухомого майна без її відома та згоди після припинення стосунків, вона має право на компенсацію половини вартості 1/2 частини такого майна. Оскільки відповідач половину вартості відчужених автомобілів позивачеві не компенсував, остання, пропонуючи свій варіант поділу майна, просила зарахувати ці кошти на компенсацію вартості іншого нерухомого майна, спільно нажитого, залишивши у її власності спірну квартиру із стягненням з відповідача на її користь різниці у вартості в сумі 320\~553 грн. 29 коп., а житловий будинок з господарчими спорудами та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] поділити між сторонами порівну, визнавши за кожним з них право власності по 1/2 частці. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач свій варіант поділу майна не запропонував, зустрічних позовних вимог не заявляв, правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку не надав, заперечень щодо запропонованого та обґрунтованого позивачем можливого варіанту поділу не навів. Згідно з позицією, висловленою в письмових поясненнях, відповідач вказував, що половину вартості відчужених транспортних засобів ще в період перебування їх у шлюбі він позивачеві компенсував, та позивач давала згоду на продаж автомобілів. Заперечень проти визнання спільною сумісною власність спірних квартири та житлового будинку з господарчими побудовами відповідач не навів. Земельну ділянку вважав особистою приватною власністю у зв`язку з її приватизацією ним одноособово. Разом з тим, позивач факт компенсації половини вартості відчуженого рухомого майна не визнавала, як і надання згоди на їх продаж та обізнаність з укладенням таких правочинів відповідачем загалом. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог за обсягом наявних у справі доказів, суд виходить з такого. При вирішенні даного спору про поділ майна подружжя, набутого сторонами у власність протягом 2016-2018 р.р., застосуванню підлягають положення діючого СК України від 10.01.2002, який набрав чинності 01.01.2004 (із змінами та доповненнями). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~ст.60 СК України. Так, відповідно до ст.60 СК України, яка встановлює презумпцію віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.\~Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.ч.1, 4 ст.65 СК України). Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, у ст.ст.60,\~70 СК України,\~ст.368\~ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (постанови Верховного Суду від 12.06.2023 у справі №712/8602/19, від 27.10.2025 у справі №161/19647/23). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст.ст.69-72\~СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №755/20923/14-ц, від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц, від 09.12.2020 у справі №301/2231/17 зазначено, що «...у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає\~ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Отже,\~за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна…». Аналогічна позиція з цього приводу також висловлена Верховним Судом у постанові від 17.08.2022 у справі №545/2396/20. Тлумачення ч.1 ст.71 СК України\~свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст.70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст.71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (п.66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (п.27\~\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №\~209/3085/20). Судовим розглядом встановлено, що на момент відчуження відповідачем спірних транспортних засобів на користь третіх осіб (10.04.2020 та 05.02.2021) за договорами купівлі-продажу, сторони хоча й перебували у зареєстрованому шлюбі, однак шлюбно-сімейні стосунки між сторонами вже було припинено. Жоден з договорів купівлі-продажу транспортних засобів, продавцем за якими був [PERSON] , не містить посилань на надання згоди на продаж їх дружиною [PERSON] [PERSON] , що встановлено за результатами проведеного судом детального аналізу змісту таких договорів, в той час як приписи ст.65 СК України чітко регламентують, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або)\~державної реєстрації (у випадку з відчуженням транспортних засобів реєстрація договорів в ТСЦ), а також договорів стосовно цінного майна, згода другого\~з подружжя\~має бути\~подана письмово. При цьому, [PERSON] не визнавала факт обізнаності з укладенням відповідачем правочинів та надання нею згоди на це. Враховуючи, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Оскільки у ході розгляду справи відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту надання позивачем згоди на відчуження спірних транспортних засобів, що позивачем оспорюється, а також доказів на вчинення правочинів безпосередньо в інтересах їх сім`ї, на підтвердження своїх заперечень факт компенсації їй частини вартості відчужених автомобілів не довів, тому суд дійшов висновку, що правочини з відчуження спірних автомобілів як спільної сумісної власності подружжя було вчинено [PERSON] всупереч інтересам позивача. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з того, що автомобіль марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , та автомобіль марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , придбані сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортних засобів без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому в такому випадку позивач\~має право на грошову компенсацію половини вартості спірних транспортних засобів. При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобілів, суд виходить з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається\~виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку,\~викладеному у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц. Так, у постанові від 07.04.2021 у справі №\~402/849/18 Верховний Суд зауважив, що «…у\~разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.\~Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що\~у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] на обґрунтування вартості спірних автомобілів надала висновок експертного транспортно-товарознавчого дослідження №177/21 від 21.09.2021, складений судовим експертом Рейнюком О.В. З урахуванням вказаного висновку та шляхом застосування індексу інфляції за період з жовтня 2021 року та по теперішній час (1,344) вартість автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] вона визначила у розмірі 892\~075 грн. 44 коп., а автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] 81\~716 грн. 84 коп. Таким чином, вартість 1/2 частини автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , позивачем визначена в сумі 446\~037 грн. 72 коп., а 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , у сумі 40\~858 грн. 42 коп. При розгляді справи суд забезпечив обом сторонам можливість надати докази на підтвердження їх вимог та заперечень. Позаяк, відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобілів жодних доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової авто-товарознавчої експертизи, не надав суду заперечень щодо висновку про оцінку транспортних засобів станом на 17.09.2021, а тому суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судом на підставі висновку, підлягають врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. Посилання позивача на збільшення ринкової вартості спірних транспортних засобів на індекс інфляції суд оцінює критично та вважає неправозгідними, оскільки приписами чинного законодавства України, у тому числі Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, це не передбачено. Суд зауважує, що визначення вартості рухомого майна це процес встановлення його ринкової ціни кваліфікованими оцінювачами з\~використанням спеціалізованих знань для врахування всіх факторів, що впливають на вартість, або через автоматизовані системи (через онлайн-сервіс Фонду державного майна України, де система автоматично розраховує вартість на основі введених даних) для юридичних операцій, таких як продаж, спадкування чи дарування.\~За змістом висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №177/21 від 21.09.2021, ринкова вартість спірних транспортних засобів визначалась за порівняльним підходом, що ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозиції) транспортного засобу, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння та об`єктом оцінки (комплектність, укомплектованість, наявність пошкоджень, які потребують відновлювального ремонту, відновлення і (чи) оновлення складників, пробіг, рік випуску тощо). Застосування індексу інфляції у даному випадку взагалі не передбачене. Позаяк, позивач та її представник не скористалися правом на подання актуального звіту про оцінку спірних транспортних засобів, зміну предмету позову шляхом збільшення розміру позовних вимог на стадії підготовчого провадження, повернення на яку мало місце за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 11.09.2024, закритого ухвалою суду 29.07.2025. Зазначену в договорах купівлі-продажу узгоджену вартість спірних транспортних засобів суд оцінює критично та не може покласти в основу ухвалення рішення при вирішенні питання поділу майна, оскільки така вартість автомобілів є договірною, яка може не відповідати дійсній вартості. Доказів отримання саме такої суми грошових коштів при відчуженні майна від покупців відповідач суду не надав. Що стосується нерухомого майна, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] , та житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , то ці об`єкти були набуті сторонами в період перебування у шлюбі, згоду на їх купівлю [PERSON] надавала у формі нотаріально посвідченої заяви, придбання об`єкта нерухомості здійснене за спільні кошти подружжя (про що вказано у п.10 договору купівлі-продажу, а.с.200 т.1), тому вони є спільною сумісною власністю подружжя з рівністю їх часток, за відсутності правових підстав відступу від такого принципу. Як слідує зі звіту про оцінку майна від 05.10.2021, складеного ТОВ «ТРІУМФ-2020» на замовлення [PERSON] (а.с.56-61 т.1), станом на 05.10.2021 ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 247\~534 грн. 00 коп. (відповідно вартість 1/2 частини 123\~767 грн. 00 коп.). Оскільки відповідач заперечень щодо оцінки спірної квартири, яка підлягає поділу, не висловлював, клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи не надавав, тому вирішуючи спір в межах заявлених вимог суд приймає її до уваги. Мотиви застосування позивачем індексу інфляції для збільшення вартості спірної квартири суд відхиляє за вищенаведених мотивувань як безпідставні та дистракторні. Що стосується оцінки спірного житлового будинку з господарчими побудовами, то в ході розгляду справи від сторін клопотань про призначення судової товарознавчої експертизи не надходило, позасудово оцінка їх вартості не проводилась, а вимоги заявлено щодо поділу без реального виділу часток в натурі, тому при вирішенні спору суд вважає за доречне врахувати останню наявну в матеріалах справи інформацію про вартість вказаного об`єкта нерухомості, зазначену у п.5 договору купівлі-продажу, що становить 47\~977 грн. 00 коп. (а.с.199 т.1). Приходячи до такого висновку суд враховує позицію Верховного Суду, викладену з цього приводу у постанові від 05.08.2020 у справі №177/1163/16-ц, що виключатиме прояв судом надмірного формалізму та забезпечить формування ціни позову для вирішення питання розподілу судових витрат. З метою збереження цілісності майна та недопущення повторних звернень до судів із позовами про реальний поділ в натурі та дотримання балансу між вартістю\~і сумою компенсації одному із подружжя за відчужене рухоме майно, позивач просила суд провести поділ майна подружжя за запропонованим нею варіантом. Своїх варіантів поділу майна відповідач не запропонував. Так, при вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Висновки з цього приводу викладено у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 615/1364/16-ц, від 17.08.2022 у справі №522/8676/20. Відтак, визначаючи спосіб поділу майна, що відповідав би презумпції рівності часток кожного з подружжя, оскільки у результаті його поділу кожен із колишнього подружжя одержує у натурі таку кількість об`єктів нерухомого майна, вартість яких є максимально наближеною до розміру ідеальної частки у спільному майні, суд виходить з того, позивач [PERSON] у приватній власності жодного нерухомого майна не має, за наявними у справі відомостями (а.с.63 т.1) рівень її доходів (пенсія за вислугою років) не визначає наявність можливості придбати таке майно. Крім того, разом з позивачем проживає їх спільний з відповідачем малолітній син [PERSON] . Позаяк, до укладення шлюбу з [PERSON] , відповідач [PERSON] набув у приватну власність однокімнатну квартиру на 3-му поверсі триповерхового житлового будинку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 16,4 кв.м. Право власності зареєстроване за [PERSON] 05.09.2007, запис №57 в книзі 14ПВ-57 на підставі договору купівлі-продажу ВЕТ №691233, ВЕТ №691234 від 16.08.2007, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І., зареєстрованого в реєстрі за №3999 (а.с.188-191 т.1). Виходячи з того, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію, тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, п.63), тому суд дійшов висновку про необхідність поділу між сторонами майна таким чином: -визнати за [PERSON] право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 56 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., одночасно припинивши право власності на неї [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , одночасно припинивши право власності на них [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 238\~506 грн. 92 коп. в рахунок компенсації 1/2 вартості відчужених відповідачем автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , та автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] , з відрахуванням вартості 1/2 частини квартири адресою: [ADDRESS] , належної [PERSON] у праві спільної сумісної власності (виходячи з розрахунку: ((663\~746,61 + 60\~801,22) : 2) (247\~534:2) = 362\~273,92 123\~767 = 238 506,92). Відтак, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Що стосується поділу земельної ділянки площею 0,0955 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1211000000:06:246:0020, то при вирішенні вимоги в цій частині суд виходить з такого. Судовим розглядом встановлено, що право власності на земельну ділянку площею 0,0955 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1597313312110, кадастровий номер 1211000000:06:246:0020 зареєстроване за [PERSON] 06.07.2018 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.07.2018, індексний номер 42034493), підстава набуття права власності рішення №2821 від 27.06.2018 Криворізької міської ради ХХХVI сесії VII скликання (за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2023 №350456925, а.с.188-191 т.1). Стаття 57 СК України (в редакції на момент набуття спірної земельної ділянки у власність липень 2018 року), визначала, що земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України це майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Однак,\~слід також\~звернути увагу\~на вимоги\~ст.120\~ЗК України,\~якою передбачено,\~що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Аналогічні приписи з цього приводу містяться у п.18-2 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами). Аналіз змісту вказаних матеріально-правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, набута одним з подружжя під час шлюбу в порядку приватизації земельна ділянка, є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу між подружжям, але якщо на ній збудований будинок, який перебуває в спільній сумісній власності, то перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований будинок, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Отже, спірна земельна ділянка набута відповідачем у власність хоча й в період шлюбу, проте в порядку безоплатної приватизації хронологічно після набуття у власність житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих на ній за адресою: за адресою: [ADDRESS] , а тому не є об`єктом права спільної сумісної власності. Відтак, немайнова вимога позивача про визнання об`єктами права спільної сумісної власності заявленого нею майна підлягає частковому задоволенню, а саме, за виключенням спірної земельної ділянки. Однак, у разі поділу житлового будинку між колишнім подружжям, співвласник житлового будинку має право отримати у власність відповідну частину земельної ділянки на якій розташований цей будинок, без зміни її цільового призначення. З огляду на викладене, врахувавши рівність часток подружжя [PERSON] у спірному домоволодінні, що підлягає поділу, висновки Верховного Суду у постанові від 12.07.2023 у справі №352/1506/21, суд дійшов висновку про визнання за сторонами, кожним окремо, права власності по частці спірної земельної ділянки площею 0,0955 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 1211000000:06:246:0020 по 1/2 за кожним, із одночасним припиненням права приватної власності на неї відповідача. Відтак, вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.п.1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як слідує з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з правилами п.п.1-3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із часткового задоволення заявлених вимог на 89% (де І вимога (немайнова) 80%, ІІ вимога (майнова) 74%, ІІІ вимога (майнова 100%, IV вимога (майнова) 100%), та ціни позову 969\~558 грн. 84 коп., виходячи з розрахунку: заявлена позивачем вартість квартири 332\~685 грн. 70 коп., заявлена позивачем вартість 1/2 частини автомобіля марки Ford F 150, 2015 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] 446\~037 грн. 72 коп., заявлена позивачем вартість 1/2 частини автомобіля марки Daewoo Matiz, 2011 року випуску, шасі № [NUMBER] , р/н [NUMBER] 40\~858 грн. 42 коп., визначена позивачем орієнтовна вартість земельної ділянки 100\~000 грн. 00 коп., вартість житлового будинку з господарчими побудовами (визначена судом) 49\~977 грн. 00 коп. При зверненні\~до суду\~позивач [PERSON] \~сплатила судовий\~збір у\~розмірі 908\~грн.\~00\~коп.\~за немайнову\~вимогу (а.с.1\~т.1\~ квитанція),\~в той\~час як\~нею не\~доплачений судовий\~збір в\~розмірі 9\~695\~грн.\~59\~коп.\~за майнові\~вимоги (виходячи\~з ціни\~позову та\~ставки судового\~збору за\~майновими вимогами,\~що діяли\~з 01.01.2021).\~Крім того,\~позивачем понесені\~витрати за\~проведення оцінки\~квартири \~500\~грн.\~00\~коп.\~(а.с.65\~т.1)\~та за\~проведення оцінки\~транспортних засобів\~ 3\~000\~грн.\~00\~коп.\~(а.с.64\~т.1). З огляду на задоволення майнових вимог на 91% та немайнової вимоги на 80% (а загалом 89% задоволених вимог), суд вважає за необхідне судові витрати розподілити таким чином: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 726 грн. 40 грн. судового збору та 3 115 грн. 00 коп. на відшкодування витрат за проведення оцінки майна; стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 8\~822 грн. 99 коп., недоплачений позивачем за майновими вимогами пропорційно частині задоволених вимог; стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 872 грн. 60 коп., недоплачений позивачем за майновими вимогами пропорційно частині відхилених вимог. Вимог про відшкодування інших процесуальних витрат сторони не заявляли. Первинно заявлені позивачем витрати на правничу допомогу в кінцевій редакції позову нею були виключені із попереднього розрахунку та заявлених вимог, а тому питання їх відшкодування судом не розглядається.

Outcome: partial