Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача надміру виплачені за призначеною допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 20000 грн та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до заяви [PERSON] від 18.08.2023 позивачем надавалась допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам на відповідача та на її сина [PERSON] на період з 01.08.2023 по 30.11.2023, які перебували на обліку у Галицькому відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 18.08.2023, як внутрішньо переміщена особа з [ADDRESS] . Відповідач, згідно заяви, знаходилась за адресою фактичного місця проживання: [ADDRESS] , та перебувала на обліку у структурному підрозділі з питань соціального захисту. Вказує, що в результаті проведення перевірки, встановлено, що відповідач неправомірно отримала допомогу за період з 01.08.2023 до 30.11.2023, в розмірі 5000 грн щомісячно, у зв`язку з її перебування за кордоном і яка вперше зверталась за призначенням грошової допомоги, а також перебувала за кордоном більше 30 календарних днів підряд та більше як 60 календарних днів сукупно упродовж шестимісячного отримання грошової допомоги. Зокрема, відповідно до інформації викладеної у листі Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, зафіксовано в`їзд відповідача на територію України 01.06.2024 та її виїзд за межі держави - 11.06.2024, в подальшому відповідач в`їхала на територію України 09.08.2024 та виїхала 20.08.2024 за межі держави, чим порушили приписи Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332. Відтак, позивач стверджує про те, що оскільки досудове вирішення спору на вдалось за можливим то наявні підстави для задоволення позовних вимог та з відповідача слід стягнути надміру перерахованої (виплаченої) допомоги в розмірі 20000 грн. Ухвалою суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 10.10.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою з міста Нова Каховка Херсонської області, яке з початку повномасштабного вторгнення перебуває під тимчасовою окупацією. У зв`язку з цим, вона тривалий час не мала можливості безпечно залишити окуповану територію, лише влітку 2023 року, після численних спроб та через наявність значних труднощів, зокрема відсутність організованих гуманітарних коридорів та державної евакуації населення з цієї території, їй вдалося виїхати на підконтрольну уряду України територію, після чого 18 серпня 2023 року нею була подана заява про отримання довідки внутрішньо переміщеної особи та допомоги на проживання, які вона отримувала відповідно до Порядку № 332. Зазначає, що застосування до неї норм п. 8 та п. 9 Порядку № 332 є безпідставним, так як вона відповідає критеріям, визначеним п. 2 цього Порядку, і має право на допомогу як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України. Вказує, що Постановою КМУ № 709 від 11.07.2023 внесено зміни до Порядку № 332, якими встановлено майнові критерії для отримання допомоги та станом на 01.08.2023 вона повністю відповідала цим критеріям, а саме: не придбавала житло після 24.02.2022; не здійснювала купівлю чи продаж автомобіля; не мала депозитів у розмірі понад 100 тис. грн; не відчужувала нерухоме майно; дитина увесь час навчалася дистанційно у державній українській школі, що підтверджує сталі зв`язки з територією України. Вказує, що інформацію про перетин нею державного кордону орган соціального захисту отримано від Державної прикордонної служби України ще 01 липня 2024 року. Водночас, повідомлення про повернення коштів внутрішньо переміщеної особи було направлено їй лише 17 вересня 2024 року та повторно 03 січня 2025 року, тобто через понад рік після отримання відповідної інформації. Така тривала бездіяльність та несвоєчасне реагування органу соціального захисту є грубим порушенням вимог Порядку № 332, відповідно до якого перевірка даних і прийняття рішень мають здійснюватися не пізніше 30 днів з моменту отримання інформації, що може впливати на призначення або виплату допомоги ВПО. Крім того, посилання позивача на направлення мені повідомлень про повернення коштів внутрішньо переміщеної особи, однак жодних доказів фактичного відправлення або вручення таких повідомлень не надано. В матеріалах справи відсутні поштові квитанції, реєстраційні дані, повідомлення про вручення чи будь-які інші підтвердження, які б засвідчували факт направлення цих повідомлень на мою адресу, вказану у довідці ВПО або заяві про допомогу. Відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила так задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями та оголошеннями в порядку ст.128 ЦПК України. Подала до суду заяву про слухання справи без її участі. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст.16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до довідок від 16.08.2023 №1307-5002912057 та №1307-5002912064 про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , фактичне місце проживання [ADDRESS] . 16.08.2023 [PERSON] звернулась до Галицького ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Рішенням №50000-2622055-2023-1 про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 18.08.2023 призначено допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, постанова №332, зокрема [PERSON] 3000 грн з 01.08.2023 та [PERSON] 2000 грн з 01.08.2023, всього допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам 5000 грн з 01.08.2023. З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-47032/18/24-Виз від 08.07.2024 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в`їхали до на територію України - 09.08.2023 о 21:52, виїхали за межі держави - 20.08.2023 о 14:15, в`їхали до на територію України - 01.06.2024 о 6:24:52, виїхали за межі держави - 11.06.2024 о 0:58. Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 17.02.2025 [PERSON] загальна сума доходу за період з 01.08.2023 до 30.11.2023 за винятком аліментів, становить 20000 грн. Згідно з рішенням про утримання надміру виплачених сум допомог від 29.01.2024 №50000-2622055-2023-1, у зв`язку з тим, що [PERSON] звернулась за призначенням допомоги ВПО раніше ніж через 30 календарних днів після повернення в Україну, як особа, яка перебувала за кордоном і яка вперше звертається за призначенням допомоги, а також перебувала за кордоном більше 30 календарних днів підряд та більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги сума переплати 20000 підлягає поверненню. 17.09.2024 та 03.01.2025 на [PERSON] скеровано досудові вимоги про те, що нараховані кошти допомоги ВПО з 01.08.2023 по 30.11.2023 в сумі 20000 грн. підлягають поверненню. Грошова допомога призначається відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (надалі - Порядок). Відповідно до абзацу 2 п.1 Порядку (в редакції на час звернення з заявою про надання допомоги), допомога призначається для забезпечення соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб із числа незахищених верств населення та стимулювання до працевлаштування внутрішньо переміщених осіб працездатного віку. Відповідно до абзаців 1, 2, 3 п.8 Порядку, допомога внутрішньо переміщеній особі не призначається, якщо така особа на дату звернення по допомогу перебувала за межами території України більш як 30 календарних днів підряд. До періоду перебування за кордоном не включаються дні службового відрядження, оздоровлення дітей, стажування, лікування або реабілітації, що підтверджується відповідними документами, а також дні перебування за кордоном з таких причин, як хвороба уповноваженої особи/отримувача, смерть членів їх сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 18 років, перебування у закладах охорони здоров`я, судових та правоохоронних органах, що підтверджується документально. У разі наявності в уповноваженої особи/отримувача обґрунтованих причин для продовження строку перебування за кордоном понад 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги така особа звертається з відповідною заявою та підтвердними документами або безпосередньо до органу соціального захисту населення/уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг, або з використанням поштового/ електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) за місцем обліку як внутрішньо переміщена особа. У такому разі строк перебування внутрішньо переміщеної особи за кордоном може бути збільшено до 60 днів підряд або 90 днів сукупно і виплата допомоги поновлюється з місяця її припинення. Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняються починаючи з місяця, що настає за місяцем повернення до покинутого місця проживання або виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, у якому строк перебування за кордоном перевищив 30 календарних днів підряд або більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги. Пунктом 6 Порядку визначено, якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). За наявності технічної можливості отримувач допомоги за наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків подає повідомлення про відмову від допомоги засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія). Нарахування та виплата допомоги отримувачу припиняється починаючи з місяця, що настає за місяцем, в якому стало відомо щодо його повернення до покинутого місця проживання, або з місяця виїзду за кордон на постійне місце проживання, або з місяця, що настає за місяцем, у якому строк перебування за кордоном перевищує 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, або 60 та 90 календарних днів відповідно, в разі прийняття рішення про збільшення зазначеного строку за наявності обґрунтованих причин. Пунктом 9 Порядку визначено, що уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг. Як встановлено судом, що [PERSON] та [PERSON] в`їхали до на територію України - 09.08.2023 о 21:52, виїхали за межі держави - 20.08.2023 о 14:15, в`їхали до на територію України - 01.06.2024 о 6:24:52, виїхали за межі держави - 11.06.2024 о 0:58, а отже перебувала за кордоном більше як 30 календарних днів підряд. Дані обставини свідчать про те, що відповідач у справі не мала права на отримання допомоги з 01.08.2023 по 30.11.2023 та була зобов`язана повідомити Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про вказані обставини, або скасувати призначення допомоги за допомогою мобільного додатку Порталу Дія. Вищевказані обставини також свідчать про те, що [PERSON] передчасно звернулась до позивача з заявою, адже остання, відповідно до даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, на дату звернення по допомогу перебувала за межами території України більш як 30 календарних днів підряд, відтак твердження відповідача про те, що остання перебувала більш ніж 30 календарних днів на території України до подання заяви про надання допомоги, не підтвердженні належними та допустимими доказами, та в`їхавши на територію України 09.08.2023, звернулась з заявою 18.08.2023, тобто через 9 днів після прибуття на територію України. Крім того, виїхавши 20.08.2023 за межі території України, та повернувшись 01.06.2024, [PERSON] після призначення їй допомоги пройшло більше ніж 9 місяців, і відповідач не повідомила про вказані обставини Галицький відділ соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Пунктом 29 Порядку (в редакції на час звернення з заявою про надання допомоги) визначено, що у разі неправомірної або повторної виплати отримувачу допомоги за певний період суми такої виплаченої допомоги повертаються отримувачем добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Орган соціального захисту населення з моменту виявлення факту надміру перерахованої (виплаченої) допомоги визначає обсяг неправомірно або повторно отриманих коштів та протягом 30 робочих днів повідомляє про це уповноваженій особі або отримувачу шляхом надсилання повідомлення з використанням засобів поштового/ електронного зв`язку (із застосуванням засобів електронного сповіщення Єдиної системи (за технічної можливості)/засобами мобільного зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки орган соціального захисту населення вирішує питання про їх стягнення в судовому порядку. За змістом статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володiння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Так, відповідач знала про обставини, що можуть вплинути на отримання допомоги та не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає аргументи позивача обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про те, що позивачу повернені грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлені позовні вимоги щодо їх повернення. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Галицького відділу соціального захисту управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути 20000 грн надміру виплачених коштів допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого АТ «Ідея Банк» судового збору в повному розмірі, що становить 3028 грн 00 коп.

Outcome: approved