Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Іванівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання батьківства. Позовні вимоги сторона позивача обґрунтовує тим, що з початку січня 2019 року по квітень 2024 року, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мешкали разом, за адресою: [ADDRESS] , мали інтимні стосунки, та фактично перебували в шлюбних відносинах. Вказаний факт підтверджує не тільки позивач, але і відповідач. За час спільного сімейного життя у [PERSON] і [PERSON] народилось двоє дітей, яких вони спільно виховували і утримували: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] [PERSON] визнавав своє батьківство щодо вищевказаних дітей, але через не зареєстрований шлюб, періодичні сварки між позивачем і відповідачем, [PERSON] під час реєстрації дітей вчинила запис про батька, без відома позивача, у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, вказавши при цьому в розділі батько, ім`я по батькові позивача, залишивши своє прізвище, а саме - батько [PERSON] . Також [PERSON] до тепер приймає участь в вихованні і утримуванні спільних з [PERSON] дітей, та бажає щоб його було визнано батьком малолітніх дітей, та внесені відповідні зміни до актових записів про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторона позивач у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте надала письмову заяву, просила суд розглянути справу у її відсутність, проти позову не заперечує та визнає його. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги - Іванівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явилася, проте надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно з свідоцтвами про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] підтверджується факт народження вищезазначених дітей. Матір`ю дітей записана [PERSON] , запис в графі батько - значиться як [PERSON] , який вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копіями актових записів про народження дітей, які надані на запит суду органом РАЦС. На підтвердження позовних вимог за клопотанням сторони позивача було проведено судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта №850 від 30.09.2025 року молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що : -громадянин [PERSON] , [INFO] може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] народженого громадянкою [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,9999%, таким чином батьківство практично доведене; -громадянин [PERSON] , [INFO] може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] з ймовірністю 99,9999%, таким чином батьківство практично доведене. Суд застосовуючи норма матеріального права виходив з такого. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч.2 статті 1, ч. 3 статті 5 Сімейного Кодексу України). У пункті 2 статті 29 Загальної декларації прав людини зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, держава визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до пункту 3 статті 16 Загальної декларації прав людини, пункту 1 статті 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, частини першої статті 3 Сімейного Кодексу України сім`я визнається природним і основним осередком суспільства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частинапершастатті16 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частинадесятастатті7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частинадругастатті18 СК України). Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з частинами першої, другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (частина 3 ст. 128 СК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року в справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що: "відповідно до частин першої, другої статті76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності". У п. 9 цієї постанови роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України 2004 року рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved