Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» /далі - ТОВ «Бізнес Позика»/ за допомогою Електронного суду через свого представника Танцуріни Є.В. 10 вересня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 382855-КС-001 про надання кредиту від 13 жовтня 2021 року у розмірі 44184,89 грн. Позовна заява\~мотивована тим,\~що 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 382855-КС-001, за умовами якого відповідачка отримала кредит в розмірі 18000,00 грн. зі сплатою процентів, фіксована процентна ставка становить 0,86586301 процентів за кожен день користування кредитом. Крім цього 22 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 382855-КС-001, за умовами якого відповідач отримала додатковий кредит в розмірі 7000,00 грн. Всупереч вимогам кредитного договору та додаткової угоди до нього відповідачка не виконала своїх зобов`язань. Станом на 08 серпня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 44184,89 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту\~18859,88 грн., суми прострочених платежів по процентах\~25148,20 грн, заборгованості по комісії 176,81 грн, яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с. 9 зворот/. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала /а.с. 80-81, 85-86/. З урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 282 ЦПК України. У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК\~України не здійснюється. Згідно із ч. 1\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений Договір № 382855-КС-001 про надання кредиту, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 18000,00 грн. на строк\~24 тижнів\~до 30 березня 2022 року, процентна ставка за кредитом\~в день 0,86586301 %, орієнтована загальна вартість кредиту 39600,00 грн. /а.с. 24-25/. 22 січня 2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 382855-КС-001, за умовами якого відповідач отримала додатковий кредит в розмірі 7000,00 грн, термін дії договору продовжено до 09 липня 2022 року /а.с. 32-33/. Договір та додаткову угоду укладено та підписано сторонами в електронній формі. Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи від 29 серпня 2025 року в анкеті клієнта [PERSON] зазначено суму бажаного кредиту\~18000,00 грн., дата отримання кредиту\~13 жовтня 2021 року, вказаний фінансовий номер телефону позичальника [NUMBER] та номер банківської картки [NUMBER] /а.с. 40/. ТОВ «Бізнес Позика» 03 вересня 2025 року виконало свої зобов`язання за договором № 382855-КС-001 про надання кредиту від 13 жовтня 2021 року, додаткової угоди № 1 до нього від 22 січня 2022 року та перерахувало [PERSON] кредитні кошти в сумі 18000,00 грн, та 7000,00 грн що підтверджується платіжками та випискою за договором № б/н за період з 13 жовтня 2021 року до 09 липня 2022 року наданою АТ КБ «Приватбанк» /а.с. 41-42, 73-78/. Відповідно до норм ст.ст.\~11,\~525,\~629 ЦК України\~підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.\~1054,\~1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 204ЦК України\~встановлена презумпція правомірності правочину. За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Особливості укладання кредитного договору та договору позики в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). У\~статті 3 Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з п. 6 ч.1\~ст. 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). За змістом ч.ч. 3, 4, 6\~ст. 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12\~ст. 11 Закону\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~визначено яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що Договір № 382855-КС-001 про надання кредиту від 13 жовтня 2021 року та додаткова угода № 1 від 22 січня 2022 року до нього, укладені між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] у формі електронного документу, із застосуванням електронних підписів (за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів: відповідно G-6879 для підписання договору, та G-9446 для підписання додаткової угоди, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта [PERSON] /а.с. 38-39/. Таким чином, кредитний договір № 382855-КС-001 про надання кредиту від 13 жовтня 2021 року та додаткова угода № 1 від 22 січня 2022 року до нього підписані відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами даного правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору та додаткової угоди, що в силу положень статей\~12,\~81ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Частиною 1\~ст. 530 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, своєчасно кредитні кошти та відсотки товариству не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом та довідки про стан заборгованості станом на 29 серпня 2025 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 382855-КС-001 від 13 жовтня 2021 року та додаткової угоди №1 до нього в розмірі 44184,89 грн., що складається з заборгованості за кредитом\~18859,18 грн., заборгованості за відсотками\~25148,20 грн, заборгованість по комісії 176,81 грн, відповідачка частково виконувала умови договору /а.с. 12-20/. Правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором № 382855-КС-001 від 13 жовтня 2021 року відповідачкою не спростована. Стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Кредитний договір, укладений між сторонами, у встановленому порядку недійсним не визнаний, тобто, в силу положень\~статті 204 ЦК України\~діє презумпція правомірності указаного правочину. У цій справі позичальник не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, презумпція правомірності якого не спростована. Фактично, порушене право кредитора залишилось незахищеним, а тому підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за кредитним договором 382855-КС-001 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 44184,89 грн. Відповідно до положень ч.1 ст.\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір в сумі 2422,40 грн /а.с. 11/. На підставі викладеного, ст. ст.\~207,\~517,\~526,\~1048,\~1049,\~1054,\~1077 ЦК України,

Outcome: approved