Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~представник-адвокат\~Станкович Євгенія\~Василівна звернулася\~до суду\~із позовною\~заявою до\~ [PERSON] , треті особи: Бучанський відділ ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ), Свалявський відділ ДРАЦС у Мукачівському районі Закарпатської області ЗМУ МЮ про державну реєстрацію народження дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в органах Державної реєстрації актів цивільного стану без заяви батька. Суд своєю ухвалою від 03.06.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року на 14:00 годину 21.10.2025 року. Представник позивача подала до суду заяву (вх.№8039) про розгляд справи у її відсутності. Заявлені в позовній заяві вимоги підтримує, просить заяву задовольнити з підстав зазначених у заяві (вх.№2950) за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Згідно трекінгу на поштове відправлення RA893000767UA - відправлення вручено адресату 16.08.2025 року. Інформація щодо\~розгляду справи\~розміщена на\~офіційному веб-порталі\~судової влади\~України в\~мережі Інтернет\~-\~e-mail\~inbox@sv.zk.court.gov.ua.\~Відповідачу роз`яснено,\~щов разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечень що спростовують заявлені позовні вимоги до суду не надано. Представник третьої\~ особи Бучанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ Дитиненко Маргарита Олександрівна подала до суду заяву (вх.№7525) про розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої\~ особи Свалявського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином повідомлений про розгляд справи. Поштове відправлення повернуто до суду з розпискою про отримання ухвали про відкриття провадження (а.с.80). Заперечень на заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд справи без участі сторін за наявними доказами і матеріалами та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.\~1\~ст.\~76\~ЦПК України\~-\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи;\~ч.2\~ст. 83 ЦПК України - заявник, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~ст.\~55\~Конституції України\~-\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання; ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] звернулися до медичного центру «Мати та дитина» ТОВ «Номед 2007» для участі в програмі, «Програма ЕКЗ «Вам доню чи сина»», сурогатного материнства та уклали договір про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій № ДРТ-М-6 від 06.01.2020 року. У межах даної прогами, [PERSON] та [PERSON] 26.02.2020 року укладено нотаріально посвідчений договір про виношування та народження дітей із сурогатною матір`ю Живих- [PERSON] , [INFO] , на виконання умов якого остання виносила та народила для подружжя двійню, дівчаток, що підтверджується медичними свідоцтвами про народження дітей №№ 1276 та 1277 від 24.12.2020 року, що видані КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради». Відповідно до нотаріально посвідчених заяв Живих- [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий органом 3510 12 вересня 2017 року, дійсний до 12 вересня 2027 року , запис № 19860820-14521, що проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] за №№ 865, 866 від 25 грудня 2020 року, остання дає свою згоду на те, щоб батьками народжених нею дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які народилися в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та мають генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком, громадянином Канади - [PERSON] та генетичною матір`ю, громадянкою України [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонароджених дітей. За правилами ст. 123 Сімейного кодексу України, у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Згідно з п. 1.1 розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» (далі Правила) Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. За п. 1.2 даних Правил Підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: зокрема медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. П. 1.3 даних Правил передбачено, що Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. Якщо місцем народження дитини зазначається фактичне місце її народження, а не місце проживання її батьків, про це робиться відповідна відмітка у графі "Для відміток" актового запису про народження, яка під час державної реєстрації скріплюється підписами батьків чи одного з них, крім випадків, коли відповідно до цих Правил проведення такої реєстрації здійснюється без їх присутності. Під час державної реєстрації народження дитини за місцем її народження в актовому записі вказується фактичне місце народження. Зазначений порядок повинен бути роз`яснений особам, які звернулися з питання державної реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в державній реєстрації народження, мотивуючи відмову доцільністю провести її в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану (п. 1.4 «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні»). Відповідно до розділу ІІІ, п. 1.11 «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом. При цьому в графі "Для відміток" актового запису про народження робиться один з таких записів: "Матір`ю дитини, яка ідентифікована електронною системою охорони здоров`я за даними заяви про згоду на запис подружжя батьками дитини, є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)" або "Матір`ю дитини згідно з медичним свідоцтвом про народження є громадянка (прізвище, власне ім`я, по батькові)", а також зазначаються найменування закладу (установи), що видав(ла) довідку, дата її видачі та номер, дані нотаріуса (прізвище та ініціали, нотаріальний округ чи державна нотаріальна контора), дата та за яким реєстровим номером засвідчено справжність підпису жінки на заяві про її згоду на запис подружжя батьками дитини. Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них. Пунктом 6.9 розділу VI «Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні», що затверджений наказом МОЗ України № 787 від 09.09.2013 року також передбачено, що у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування ДРТ, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. Відповідно до ст.ст. 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За правилами ст.ст. 145, 146 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Ім`я дитини визначається за згодою батьків. Так, позивач звернулася до Бучанського міського відділу ДРАЦС ЦМУМЮ (м. Київ) з метою державної реєстрації народження дітей, однак 26 січня 2021 року (вих. № 214/21.7-40) їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю заяви батька серед поданих документів. 26 листопада 2021 року шлюб між сторонами постановою Вищого суду юстиції Онтаріо розірвано. Заявниця зазначила, що колишнє подружжя не спілкується, не підтримує жодних зв`язків, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, а тому надати вищевказану заяву до ДРАЦСу немає можливості. Стаття 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визнає за дитиною право на ім`я. Не з вини позивача, а через те, що батько не виконує свій обов`язок щодо подання заяви для державної реєстрації народження дітей, порушуються права дітей, зокрема право на ім`я, право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, право на освіту, зокрема на дошкільну (ст. 294 ЦК України, ст. 53 Конституції України). У зв`язку з відсутністю у дітей свідоцтв про народження позивач не підписав декларацію з педіатром, діти не відвідують дитячий садок, позбавлені можливості подорожувати у транспорті міжміського сполучення. Відповідно до мирової угоди від 31 серпня 2023 року Вищого суду міста Брамптон в 7755 Гуронтаріо Стріт Бремптон, Онтаріо L6W 4T6, справа № FS-21-00099463-0000, яку апостильовано та здійснено офіційний переклад на українську мову, [PERSON] ( [PERSON] ) не є біологічним батьком дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] («Діти»), і він не виступав у ролі особи, яка замінює батьків, по відношенню до Дітей. [PERSON] ( [PERSON] ) не сплачуватиме аліменти на утримання [PERSON] (вона ж [PERSON] ) на дітей; [PERSON] ( [PERSON] ) не висуває жодних претензій щодо дітей, включаючи, але не обмежуючись, правом приймати будь-які рішення або контактувати з дітьми. Отримавши вказане рішення 17 квітня 2024 року позивач повторно звернулась до Бучанського відділу ДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) з проханням провести державну реєстрацію народження дітей та видати їй свідоцтва про народження, однак повторно отримала відмову з роз`ясненням законодавства щодо порядку видачі свідоцтв про народження дітей, які були зачаті подружжям у результаті допоміжних репродуктивних технологій. Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. Судом встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, наявна письмова згода-зобов`язання на процедуру штучного запліднення, а у разі незгоди з проведенням процедури Відповідач мав можливість написати заяву-відмову, яка б свідчила про небажання ним здійснення штучного запліднення з використанням його біологічного матеріалу. У протилежному випадку можна стверджувати, що особа приймала виважене рішення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій. Закріплення таких правових гарантій захисту прав дитини цілком логічне та обґрунтоване. У разі надання згоди щодо застосування лікувальних програм допоміжних репродуктивних технологій, чоловік бере на себе рівні права та обов`язки батьків. Відповідно до положень практики Європейського Суду з прав людини, право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Попри те, що відповідач є громадянином Канади, він народився в Україні . В матеріалах справи наявні копії документів, які складені українською мовою, підписані відповідачем (зокрема - це договір № ДРТ-М-6 про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій від 06 січня 2020 року; довіреність, посвідчена консулом Генерального консульства України в м. Торонто /Канада/ від 06 лютого 2020 року, що дає підстави вважати, що відповідач володіє українською мовою (тобто мовою запитуючого суду) в тій мірі, яка може забезпечити можливість правильно та у повному обсязі зрозуміти зміст документів, що будуть направлятися судом, з метою реалізації права на захист своїх інтересів, відповідно, про можливість направлення йому судових документів українською мовою. Судом досліджено надані заявником докази: - договір №ДРТ-М-6 про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій від 06.01.2020 року, укладений між ТОВ "НЕОМЕД 2007" та [PERSON] , [PERSON] ; - довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом вх.№152 від 10.02.2021 року; - договір на виношування та народження дитини від 26.02.2020 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; - медичне свідоцтво про народження №1276 від 24.12.2020 року, видане КНП "КОЛ КОР", яким підтведжується, що у громадянки Живих- [PERSON] [INFO] о 04:40 годині народилася дівчинка, вагою 2880 грамів; - медичне свідоцтво про народження №1277 від 24.12.2020 року, видане КНП "КОЛ КОР", яким підтведжується, що у громадянки Живих- [PERSON] [INFO] о 04:50 годині народилася дівчинка, вагою 3280 грамів; - заява Живих- [PERSON] від 25.12.2020 року, запис у реєстрі №865, засвідчена приватним нотаріусом Писаковською Ольгою Іванівною, яка свідчить про те, що [PERSON] дала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею дитини- [PERSON] , яка народилася в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком, громадянином Канади - [PERSON] , та генетичною матір`ю громадянкою України - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини; - заява Живих- [PERSON] від 25.12.2020 року, запис у реєстрі №866, засвідчена приватним нотаріусом Писаковською Ольгою Іванівною, яка свідчить про те, що [PERSON] дала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею дитини- [PERSON] , яка народилася в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком, громадянином Канади - [PERSON] , та генетичною матір`ю громадянкою України - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини; - копія відмови у проведенні державної реєстрації народження, видана Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції; - копія свідоцтва про одруження (реєстраційний номер: 2017-05-061978) , виданого в провінції Онтаріо 31 січня 2018 року, згідно якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 грудня 2017 року; - копія свідоцтва про розлучення, форми 36В від 31 серпня 2023 року, згідно з яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 26 листопада 2021 року. Враховуючи, що реєстрація народження дітей [PERSON] та [PERSON] проводиться за заявою генетичних батьків, а відповідач [PERSON] відповідної заяви не подав, від подання заяви ухиляється. Суд вважає, що реєстрацію народження необхідно провести без заяви [PERSON] , записавши його батьком дітей, для забезпечення прав дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Суд не вирішує питання про судові витрати (у відповідності ч.7 ст. 297 ЦПК України). Статтею 129-1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved