Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

25.12.2023 АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказує, що згідно укладеного договору №2001342124301 від 26.06.2019 відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 15000 грн. на платіжну картку, який на момент звернення до суду з позовною заявою складає 85264,59 грн., зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів та комісії за користування кредитом належним чином не виконує, має заборгованість, яка станом на 03.09.2023 становить 128883,87 грн. і складається з наступного: 84597,54 грн. заборгованість за кредитом; 43525,29 грн. - заборгованість за процентами ; 761,04 грн. заборгованість за комісією. Дану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. 26.03.2024 представником відповідача адвокатом Севостьяновою І.Г. наданий відзив на позовну заяву в якому вона вказує, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково, а саме визнає заборгованість в розмірі 23791,43 грн. за період з 25.12.2020 по 31.10.2022 включно, яка складається з наступних сум: 13853,25 грн. прострочена до повернення сума кредиту; 9938,18 грн. прострочені проценти за користування кредитом. Також, зазначає, що позивач АТ «ПУМБ»одноособово змінив умови договору, зазначені ним в Публічній пропозиції, а саме: зі сплачених відповідачем сум на погашення простроченої до повернення суми кредиту, позивач частково відраховував кошти на сплату простроченої до повернення суми кредиту, а іншу частку перенаправляв на сплату прострочених процентів за користування кредиту, при тому, що існувала прострочена до повернення сума кредиту, а починаючи з 01.05.2022 по 31.10.2022 всі кошти банк перераховував лише на погашення прострочених процентів за користування кредитом, чим порушив ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», яка визначає черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит, та згідно якої, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі, ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит (а.с.87-93). Крім того, до відзиву на позовну заяву представником відповідача додана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки позов подано до суду 25.12.2023, а заборгованість за кредитом виникла до 25.12.2020 (а.с.94-95). 03.04.2024 представником позивача Сидоровою Ю.В. надана відповідь на відзив на позовну заяву в якому вона зазначає, що відповідно до п.4.2.21. Договору комплексного банківського обслуговування, а саме ч.4 Умови надання Кредитного ліміту у формі Овердрафту та Кредитної картки з відновлювальною Кредитною лінією, у разі недостатності суми, що зарахована на Картковий рахунок Клієнта для погашення зобов`язань за Кредитним лімітом по Кредитній картці, умови обслуговування якої визначені в Додатку №3 або Додатку №4 до цього Договору, вимоги Банку погашаються у наступній черговості: для Кредитного ліміту по Кредитній картці, який встановлено Банком після 10.06.2017 (включно): 1) прострочена до повернення сума Основного боргу та прострочені проценти за користування кредитом у відповідності до процедур, визначених у Банку; 2) строкова заборгованість по поверненню суми кредиту та строкова заборгованість по процентам за користування кредитом у відповідності до процедур, визначених у Банку; 3) прострочена заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за її наявності); 4) строкова заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за її наявності); 5) неустойка за порушення зобов`язань по кредиту; 6) витрати Банку, пов`язані із одержанням виконання, в тому числі, але не виключно, витрати, пов`язані із пред`явленням вимоги, зверненням стягнення, а також будь-які інші витрати (відправка листів/ повідомлень тощо) які були понесені Банком і які згідно з умовами цього Договору, та/або чинним законодавством України, мають бути відшкодовані Клієнтом. Банк здійснював зарахування заборгованості відповідно до умов Договору комплексного банківського обслуговування, тобто в рахунок основного боргу та прострочених відсотків, на підтвердження чого додано виписку по рахунку відповідача. Крім того, строк позовної давності позивачем пропущений не був, оскільки постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Також, 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно ч.ч.12, 20 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, а також у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257 259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, а тому строк позовної давності в даному випадку не пропущений (а.с.98-102). Заперечення на відповідь на відзив відповідачем та його представником не надано. 26.03.2024 представником відповідача адвокатом Севостьяновою І.Г. подана зустрічна позовна заява в обґрунтування якої вказує, що 26.06.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено споживчий кредитний договір №2001342124301 у вигляді виданої кредитної картки з кредитним лімітом в 15000 грн. на підставі заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. В паспорті споживчого кредиту зазначено, що тип процентної ставки фіксований, тобто 47,88%, але в додатковій інформації Паспорту споживчого кредиту зазначено, що Банк може змінити розмір процентної ставки до 62%, що суперечить умові договору щодо фіксованої процентної ставки за кредитним договором та є прихованою штрафною санкцією, а право кредитодавця нараховувати штраф у розмірі 10% від простроченої суми за неналежне виконання умов договору та комісії за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати 100 грн. є несправедливими, завищеними, не відповідають вимогам п.5 ч.3. ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», суперечать принципам розумності та добросовісності, свідчать про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. На підставі викладеного, представник позивача за зустрічною позовною заявою адвокат Севостьянова І.Г. просить суд визнати недійсними такі умови споживчого кредитного договору №2001342124301 від 26.06.2019 у вигляді виданої кредитної картки з кредитним лімітом в 15000 грн., укладеного між АТ «ПУМБ» та [PERSON] : 1) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір 62% річних, умови застосування: з 1 (першого) дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом; 2) штраф з 7 (сьомого) дня виникнення простроченої заборгованості включно за фактом не здійснення чергового щомісячного платежу у розмірі 10% від простроченої суми за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну; 3) комісія за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати 100 грн. 16.08.2024 представником відповідача за зустрічною позовною заявою [PERSON] наданий відзив на позовну заяву в якому вказує, що відповідач [PERSON] беззастережно погодилась із запропонованими умовами кредитування, підписавши Заяву, Паспорт споживчого кредиту та фактично отримавши грошові кошти, з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті кредитного договору так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування. Кредитний договір був укладений у письмовій формі з суворим дотриманням норм законодавства. Протягом дії договору позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] користувалась кредитними коштами, неодноразово здійснювала операції покупки через POS-термінал та отримувала готівкові кошти. Умовами укладеного договору передбачалась сплата відсотків за користування кредитом, а також комісії банку за обслуговування кредитної заборгованості, проте жодних заперечень щодо умов кредитного договору [PERSON] не висловлювала. При цьому, згідно довідки про збільшення кредитного ліміту відсоткова ставка 47,88% річних не змінювалась протягом строку користування кредитними коштами позивачем за зустрічною позовною заявою. Отже, умови кредитної угоди не містять жодних положень про 62% річних, як зазначає представник останньої. Таким чином, з огляду на виконані АТ «ПУМБ»послуги, списання коштів з рахунку для погашення заборгованості, нарахування відсотків та інших платежів тощо, умова про встановлення комісії за такі послуги не є нікчемною чи такою, що суперечить вимогам законодавства, оскільки за змістом ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» перелічені операції не є послугами, що надаються безоплатно. Інформування клієнта про розмір та дату платежу, про залишок заборгованості не є послугами з розрахунково касового обслуговування чи послугами з зарахування, нарахування та перерахування грошових коштів, а відтак, останні можуть надаватись за плату комісію, на підставі домовленості сторін договору, а відтак, і зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню (а.с.128-135). Відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву позивачем за зустрічною позовною заявою та її представником не надана. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Севостьянова І.Г. надала аналогічні пояснення, що викладенні нею у відзиві на первісну позовну заяву та у зустрічній позовній заяві. Заслухавши думку представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як визначено ч.1\~ст.641 ЦК України, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Судом встановлено,\~що 26.06.2019 [PERSON] підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №2001342124301, умовами якої сторони погодили суму кредиту -\~кредитний ліміт у формі кредитної лінії у розмірі 15000 грн., цільове призначення\~на споживчі цілі, розмір стандартної процентної ставки/реальної річної процентної ставки\~47,88% річних, строк кредитування\~12 місяців з дня надання кредитного ліміту, зі спливом цього строку продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін. Сторони також узгодили, що кредит надається шляхом видачі неперсоніфікованої кредитної картки миттєвого випуску, емітованої банком, за № [NUMBER] , із встановленням на поточному рахунку у гривнях кредитного ліміту (а.с.8). Підписанням заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі скорочено\~ДКБО) [PERSON] беззастережно підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору, що розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладання договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення договору страхування за угоджених умовах. Цього ж дня, [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, який містить детальний розпис умови кредитування, складових загальної вартості кредиту та інформацію, надану їй як споживачеві до укладення договору про споживчий кредит (а.с.9). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Зважаючи на те, що у\~Законі України «Про споживче кредитування»\~паспорт споживчого кредиту трактується як інформація, яка надається споживачеві перед укладенням договору про споживчий кредит, в силу позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20, він може свідчити про належне ознайомлення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічни [PERSON] з умовами кредитування. Таким чином, укладений [PERSON] договір за своєю суттю є договором приєднання в розумінні ч.1\~ст.634 ЦК України. Із наведеного вище порядку слідує, що при укладенні договору позичальником [PERSON] здійснені усі необхідні дії, які чітко свідчать про її свідомий вибір щодо укладення договору, без відповідних дій з її боку укладення договору було б неможливе. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором №2001343734401 від 26.06.2019 перед [PERSON] виконало належним чином, надавши їй кредитні кошти в повному обсязі в сумі кредитного ліміту у початково визначеному розмірі 15000 грн., який в подальшому було неодноразово змінено, а саме: 19.11.2019 збільшено до 20000 грн.; 17.04.2020 збільшено до 25000 грн.; 14.08.2020 збільшено до 30000 грн.; 15.12.2020 збільшено до 35000 грн.; 20.04.2021 збільшено до 55000 грн.; 20.05.2021 збільшено до 66600 грн.; 22.07.2021 збільшено до 69900 грн.; 18.08.2021 збільшено до 80600 грн.; 24.11.2021 збільшено до 85300 грн.; 27.02.2022 зменшено до 85265,59 грн. (а.с.48). Відповідно до наданого АТ «ПУМБ» розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2001342124301\~від 26.06.2019 станом на 03.09.2023 становить 128883,87 грн. і складається з наступного: 84597,54 грн. заборгованість за кредитом; 43525,29 грн. заборгованість за процентами ; 761,04 грн. заборгованість за комісією (а.с.49-57). Із наданої АТ «ПУМБ» виписки по особовому рахунку видно, що [PERSON] періодично користувалась кредитними коштами, а також здійснювала погашення строкової заборгованості та заборгованості по відсоткам за договором (а.с.61-73). Дана виписка з особового рахунку позичальника містять інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки [PERSON] , всі операції за кредитною карткою із зазначенням суми, дати проведення операції та чіткою вказівкою призначення проведеної операції. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого\~наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. АТ «ПУМБ» надало суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів [PERSON] за кредитним договорам, яку суд вважає належним та допустимим доказом у справі. Верховний Суд у постанові від 10.01.2019 у справі №526/405/13 зазначив, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитного договору, або визнання його недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором - є нічим іншим як визнання вище наведеного кредитного договору такими, що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Також, як видно з довідки про збільшення кредитного ліміту відсоткова ставка 47,88% річних не змінювалась протягом строку користування кредитними коштами [PERSON] (а.с.48), шо в свою чергу спростовує доводи представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Севостьянової І.Г., щодо зміни банком розміру фіксованої процентної ставки до 62%. Відповідно до п. 4.2.21. ДКБО, а саме частини 4 Умови надання Кредитного ліміту у формі Овердрафту та Кредитної картки з відновлювальною Кредитною лінією, у разі недостатності суми, що зарахована на Картковий рахунок Клієнта для погашення зобов`язань за Кредитним лімітом по Кредитній картці, умови обслуговування якої визначені в Додатку №3 або Додатку №4 до цього Договору, вимоги Банку погашаються у наступній черговості: Для Кредитного ліміту по Кредитній картці, який встановлено Банком після 10.06.2017 (включно): 1) прострочена до повернення сума Основного боргу та прострочені проценти за користування кредитом у відповідності до процедур, визначених у Банку; 2) строкова заборгованість по поверненню суми кредиту та строкова заборгованість по процентам за користування кредитом у відповідності до процедур, визначених у Банку;3) прострочена заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за її наявності); 4) строкова заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (за її наявності); 5) неустойка за порушення зобов`язань по кредиту; 6) витрати Банку, пов`язані із одержанням виконання, в тому числі, але не виключно, витрати, пов`язані із пред`явленням вимоги, зверненням стягнення, а також будь-які інші витрати (відправка листів/ повідомлень тощо)які були понесені Банком і які згідно з умовами цього Договору, та/або чинним законодавством України, мають бути відшкодовані Клієнтом. Як слідує з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку [PERSON] (а.с.49-73), АТ «ПУМБ»здійснював зарахування заборгованості відповідно до умов ДКБО, тобто в рахунок основного боргу та прострочених відсотків. Водночас, суд відхиляє контр розрахунок представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом (а.с.91-93), оскільки він здійснений в супереч узгодженими сторонами умовами кредитного договору. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним умов кредитного договору в частині штрафу та комісії за проведення обов`язкового платежу, представник позивача за зустрічною позовною заявою зазначила, що кредитний договір було укладено на вкрай невигідних, несправедливих для позивача за зустрічним позовом [PERSON] як споживача умовах, з грубим порушенням вимог чинного законодавства, із істотним дисбалансом договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача фінансових послуг. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Відповідно до\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,\~банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає\~Закон України від «Про споживче кредитування». Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~станом на дату укладення кредитного договору містить положення про те, що цей\~Закон\~застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». При цьому Закон України «Про споживче кредитування»\~не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із\~законом\~надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб (частина перша\~статті 20 Закону України «Про споживче кредитування»). Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування». Стандартизована форма паспорта споживчого кредитування, наведена у додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», передбачає окремий розділ про наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (пеня, штрафи, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, інші платежі), де зазначаються розмір платежу, база його розрахунку та умови його застосування, а також окремий розділ додаткової інформації (додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для отримання кредиту): послуги нотаріуса, послуги оцінювача, послуги страховика, інше, де зазначаються необхідність отримання відповідної послуги, перелік осіб за наявності. Отже, положення\~Закону України «Про споживче кредитування»\~допускає, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язано з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, відносить договір страхування до договорів про надання додаткових чи супутніх послуг, але вимагає, щоб відомості про це були відображені в паспорті споживчого кредитування, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника в письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит, при цьому інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена в такому договорі. У доданому АТ «ПУМБ»до первісної позовної заяви паспорті споживчого кредиту в розділі\~«Наслідки прострочення\~виконання та/або\~невиконання зобов`язань\~за договором\~про споживчій\~кредит»вказана комісія в сумі 100 грн. за проведення обов`язкового платежу, внесеного після настання платіжної дати (а.с.9). Паспорт споживчого кредитування скріплений підписом [PERSON] , яка підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. На момент укладення кредитного договору [PERSON] не зверталась до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що оспорює. В оспорюваних пунктах кредитного договору чітко та недвозначно зафіксовано, що комісія у розмірі 100 грн. сплачується за проведення\~обов`язкового платежу,\~внесеного після\~настання платіжної\~дати,\~тобто лише у випадку порушення позичальником строку внесення обов`язкового платежу. У випадку, своєчасного внесення позичальником обов`язкового платежу зазначена комісія не сплачується. За змістом статей\~6,\~626,\~627,\~628 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, [PERSON] мала можливість не вступати у кредитні відносини із АТ «ПУМБ», якщо дійсно вважала встановлення комісії у разі порушення позичальником встановлених кредитним договором зобов`язань несправедливою умовою, натомість [PERSON] погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Відповідно до\~частини першої\~статті\~15\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~споживач\~має право\~протягом 14\~календарних днів\~з дня\~укладення договору\~про споживчий\~кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. [PERSON] , ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання нею умов договору, в тому числі його оспорюваних умов. Суд бере до уваги, що [PERSON] , незважаючи на незгоду з зазначеним в зустрічній позовній заяві пунктами кредитного договору, таким своїм правом не скористалася. Також, суд враховує, що відповідно до наданого АТ «ПУМБ» розрахунку заборгованості, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, нарахування суми штрафу не здійснювалось (а.с.49-57). Зазначене у сукупності свідчить про безпідставність зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсними відповідних пунктів кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 201/10403/19. Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвоката Севостьянової І.Г. про сплив строку позовної давності, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1\~ст.\~257\~ЦК України,\~загальна позовна\~давність встановлюється\~тривалістю у\~три роки. Як видно з наданого АТ «ПУМБ» розрахунку заборгованості останній платіж з погашення заборгованості був здійснений [PERSON] 30.10.2022 (а.с.50). Датою наступного платежу є 30.11.2022 (а.с.50). Проте, з 30.11.2022 [PERSON] перестала здійснювати будь-які платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, а тому перебіг строку позовної давності слід відраховувати з 30.11.2022, в той час, як позовну заяву до суду АТ «ПУМБ» подало 25.12.2023, тобто в межах визначеного законом трьох річного строку позовної давності. Окремо, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України. Також, 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Згідно ч.ч.12, 20 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, а також у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257 259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісну позовну заяву АТ «ПУМБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити, а у зустрічній позовній заяві відмовити. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом АТ «ПУМБ»були понесені судові витрати в розмірі 2147,20 грн. сплаченого судового збору (а.с.1). Оскільки, первісну позовну заяву задоволено а у зустрічній позовній заяві відмовлено, судові витрати в розмірі 2147,20 грн. сплаченого АТ «ПУМБ»судового збору підлягають стягненню на їх користь з відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] ,\~в той\~час як\~понесенні останньою\~судові витрати\~в розмірі\~1211,20\~грн. сплаченого судового збору (а.с.115) залишаються за її рахунок.

Outcome: approved