Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] , в особі представника - адвоката Ткачук Віри Борисівни, звернулася до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] із позовною заявою про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послалася на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2003 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрійського міського управлінням юстиції, актовий запис № 43 від 14.02.2003. Зазначає, що з початку 2022р. між нею та відповідачем склались дуже непрості відносини і фактичні шлюбні стосунки ми припинили, разом не мешкаємо, спільне господарство не ведемо. З`ясувалось, що вонаіз відповідачем зовсім різні за характером люди, мають протилежні інтереси та погляди на життя і взагалі почуття довіри і любові між нами більше не існують. Все це призвело до того, що сторони стали чужими один для одного людьми. Між сторонами виникли великі протиріччя, почалися постійні суперечки.Спір з приводу розподілу майна між мною і відповідачем на момент подання цього позову не існує. Ухвалою суду від 03.10.2025 було прийнято зазначену цивільну справу до провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву в якій просить розглянути дану цивільну справи без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про визнання позову та просила розгляд справи провести без її участі, зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.02.2003 Берестинським відділом реєстрації\~актів громадянського\~стану Олександрійського\~міського управлінням\~юстиції,\~14.02.2003зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис №\~43, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини " [PERSON] ". Фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство сторони не ведуть, стосунки між сторонами не склались, проживають окремо, потреба у збереженні шлюбу у подружжя відсутня. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги визнання відповідачем позову, наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом, відповідачем позовні вимоги визнані, тому у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved