Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» (згідно рішення загальних зборів змінено назву з АТ «Альфа-Банк») звернувся з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Угодою про обслуговування кредитної картки №600241145 від 29.06.2013 у розмірі 102016 грн, яка складається з наступного: 61895,40 грн - заборгованість по тілу кредиту; 40120,60 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також просив відшкодувати на його користь судові витрати у розмірі 2422,40 грн судового збору та 8608,26 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2013 року АТ «Альфа-Банк» та відповідач [PERSON] уклали шляхом приєднання до договору та підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Того ж дня сторонами укладено додаток до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відтак, відповідачем було прийнято пропозицію банку отримати кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на своєму рахунку з лімітом в межах 50000,00 грн. Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання [PERSON] грошових коштів, між тим, останій вимоги договору не виконав належним чином, грошові кошти не повернув, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість, що і стало підставою для звернення із вказаним позовом, вимоги якого позивач вважає правомірними. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 1 серпня 2025 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив здійснювати судовий розгляд без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Враховуючи неявку сторін у судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів чи доводів на їх підтвердження. Судовим розглядом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву за №2224700997 про акцепт ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Картка комфорту» та додаток до неї від 29.06.2013. Відповідно до умов анкети-заяви з додатком, заяви на відкриття поточних рахунків, а також розписки про отримання карти та пін-конверту відповідач відкрив рахунок у банку за №26256001485553, отримав картку строком на 3 роки із встановленою відновлювальною кредитною лінією з лімітом 50000 грн. строком на 1 рік з можливістю пролонгації. Сторони погодили розмір обов`язкового платежу на рівні 7% від суми загальної заборгованості, та за користування коштами відновлювальної кредитної лінії встановлено 55 % річних на торгові операції та на операції зняття коштів; а також процентну ставку на залишок власних коштів клієнта на рахунку, що вказаний у договорі у розмірі 12% річних. Станом на дату укладення договору сума ліміту становила 9000 грн та в подальшому була збільшена. Відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, що передбачені укладеним договором. Факт укладення вказаного договору не оспорювався. Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] №485553-2025/0425 за період з 03.12.2013 по 14.04.2025 та розрахунку заборгованості, кредитор взяті на себе зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте, всупереч його умовам та чинного законодавства відповідач не виконав свого зобов`язання щодо внесення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.04.2025, становить 102016 грн, з яких 61895,40 грн заборгованість за тілом кредиту та 40120,60 заборгованість про процентах. Загальними положеннями наданого до матеріалів справи Статуту АТ «Сенс Банк» встановлено, що він є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк». Відтак, всупереч умовам договору, незважаючи на вимогу, відповідач не виконав свого зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.\~610\~ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України). За ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.626\~ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У ст. 1049\~ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачем не надано доказів того, що ним належним чином виконались всі зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору чи його правонаступнику. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. В межах розгляду даної справи 7 листопада 2025 року [PERSON] особисто звернувся до суду із заявою про визнання позовної заяви в повному обсязі. Відповідно до\~ч.1,\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суди не мають права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з договором №1006 про надання послуг від 28 січня 2005 року, між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених умовами цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у наступному розмірі: 375 грн за підготовку і подання позовної заяви до суду, 225 грн за отримання рішення суду та 7,85% - в якості комісійної винагороди від стягнутих коштів на користь замовника. Тобто, 375+225+ 102016*7,85%=8608,26 грн. Довіреністю №023786/25 від 3 лютого 2025 року АТ «Сенс Банк» уповноважив адвоката Полетаєву Тетяну Юріївну (за вищевказаним договором №1006), зокрема, представляти інтереси довірителя в місцевих судах. Відповідачем будь-яких письмових клопотань чи заперечень щодо заявленої представником позивача суми витрат на правничу допомогу не подано. Отже, суд вважає підтвердженим розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, який є співмірним у даній справі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, за рахунок відповідача на користь позивача також підлягає стягненню понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 8608,26 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved