Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~26 листопада 2024 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] в якому просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь 212\~794,40 грн. грошової компенсації половини вартості автомобіля Volkswagen Passat, 2011 року випуску та судові витрати по справі. Позов мотивує тим, що з 13.08.2021 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду 03.12.2024 року. За цей час сторонами було набуто у спільну сумісну власність автомобіль Volkswagen Passat, 2011 року випуску, який відповідач відчужив без її згоди своїй матері, а кошти використав не в інтересах сім`ї, у зв`язку із чим позивач просить стягнути грошову компенсацію половини вартості автомобіля. Відповідач подав відзив на позов, вказує, що спірний автомобіль дійсно було відчужено його матері, однак, за домовленістю із позивачем і позивачу було перераховано як на картковий рахунок так і готівкою половину вартості спірного автомобіля, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 02.12.2024 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 23.01.2025 року призначалась автотоварознавча експертиза з метою визначення середньої ринкової вартості автомобіля, провадження у праві зупинено. 19.05.2025 року на виконання ухвали надійшов висновок експерта від 15.05.2025 р. за №021/25. 28.05.2025 року провадження по справі поновлено. 16.09.2025 року справу призначено до слухання по суті. 14.11.2025 року позивачем надано письмові пояснення, просить стягнути грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу відповідно до висновку експерта, що складає 212\~690 грн. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн.. \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, під час попереднього судового засідання заперечував проти позовних вимог, вказував що автомобіль було продано за згодою дружини і він розрахувався із боргами. Щодо витрат на правничу допомогу, то клопотання про їх зменшення не подавав. \~ \~ \~ \~Зважаючи на\~неподання відповідачем\~доказів неможливості\~явки до\~суду 14.11.2025\~року,\~а також\~враховуючи положення\~ч.\~1\~ст.\~223\~ЦПК України,\~згідно якої неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності учасника справи, який не з`явився на підставі поданих доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 серпня 2021 року. Шлюб розірвано згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2024 року по справі №686/27739/24. \~ \~ \~ \~15 лютого 2024 року сторони придбали транспортний засіб - VOLKSWAGEN PASSAT, VIN-код [NUMBER] , 2011 року випуску, днз [NUMBER] , який було зареєстровано за [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказаний транспортний\~засіб відповідач\~за договором\~комісії №7348\~та договором\~купівлі-продажу\~№7348\~передав свої\~матері -\~ [PERSON] та 10.09.2024 року право власності на автомобіль було перереєстровано за нею. \~ \~ \~ \~Вказані обставини сторонами не оспорюються. \~ \~ \~ \~Позивач стверджує, що не надавала згоди на відчуження автомобіля, фактично у цей період відносини між сторонами припинилися і відповідач продав автомобіль своїй матері для уникнення поділу спільного майна подружжя. Сума за яку було відчужено автомобіль у 15\~000 грн. вочевидь не відповідає ринковій вартості автомобіля. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що передав позивачу кошти, що становлять половину вартості автомобіля, а тому позовні вимоги є безпідставними. Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з приписами ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування \~ \~ \~ \~обставин, \~ \~ \~ \~необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю підлягає державній реєстрації, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2023 року у справі № 161/13240/21 (провадження № 61- 5017св220);від ЗО січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц (провадження № 61-19420св 18) від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 (провадження № 61-21406св21). У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Всупереч вищезазначених вимог відповідачем не доведено надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї чи передані позивачу, то заперечення відповідача щодо позовних вимог є безпідставними та необгрунтованими. Так, у пункті 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. » Згідно висновку експерта за результатами транспортно-товарознавчого дослідження №021/25 від 15.05.2025 року, середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2011 року випуску, станом на час проведення дослідження становить 425 380 грн. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова компенсація половини вартості автомобіля, що становить 212\~690 грн. За таких обставин суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2\~127,94 грн. судового збору. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15\~000 грн., суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача до ухвалення судом рішення подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та надано докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). До суду, станом на час розгляду позовної заяви з боку відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, на користь позивача слід стягнути 15\~000 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки відповідач заперечень щодо розміру правничої допомоги та клопотання про її зменшення не надавав.

Outcome: approved