Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 03 листопада 2012 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . За переконанням позивача, майже одразу після укладення шлюбу, ще до народження сина, стосунки між сторонами стали поступово погіршуватися у зв?язку із тим, що відповідач систематично демонстрував свою зневагу до неї, як до рівноправного партнера. Зазначає, що протягом багатьох років вона стикалася із психологічним тиском з боку відповідача та знеціненням до неї, як до особистості. Також позивач зазначила, що відповідач дозволяв собі принижувати її у присутності дитини, постійно критикував її, її поведінку, погляди та інтереси. Така поведінка [PERSON] постійно травмувала психіку позивача, а також психіку дитини, напруга у відносинах між сторонами поступово призвела до віддалення між ними, а потім і до повного відчуження. Вказала, що як наслідок, на теперішній час кожен із подружжя має діаметрального протилежні погляди на шлюб та сім?ю. За свідченням позивача, у липні 2025 року шлюбні відносини були остаточно припинені, з цього часу сторони не проживають разом однією сім?єю, не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім?ї вважає неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам спільного із відповідачем сина. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між сторонами. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У зв`язку із тим, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідачу [PERSON] , [INFO] , копія ухвали про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви з додатками направлялись на його зареєстроване місце проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру - [ADDRESS] . Відповідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення / досилання, конверт повернувся до суду без вручення із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про розірвання шлюбу. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 03 листопада 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що було складено актовий запис № 1379. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач у поданому позові зазначила, що збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам їх спільної із відповідачем дитини. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного Кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд доходить висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ст. 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не підіймає питання щодо відновлення дошлюбного прізвища. Щодо судових витрат. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір, однак прохальна частина позовної заяви не містить вимоги про стягнення судових витрат із відповідача. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved