Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. У липні 2025 року [PERSON] через свого представника, адвоката Друзя В.В., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС у Київській області, третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в якому\~просить скасувати\~арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9882368, зареєстроване 31.05.2010 реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 725965, 20.05.2010, обтяжувач: районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] має у спільній власності частину житлового будинку та дві земельні ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Наразі позивач має намір реалізувати своє право на відчуження своєї власності, в зв`язку з цим звернувся до органів нотаріату, але дізнався, що все його майно перебуває під арештом, який накладено районним відділом державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 426985923. Позивач звернувся у квітні 2025 року до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області із заявою про зняття арешту. На звернення отримав лист вих. №88168 від 01.05.2025, в якому йому було повідомлено, що відповідно до даних АСВП на примусовому виконанні перебували 27 виконавчих провадження щодо стягнення штрафів з позивача. Також зазначено, що на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в обсязі необхідному для задоволення усіх вимог стягувача, згідно вищезазначеного переліку, що підлягають стягненню та витрат виконавчого провадження, а саме в сумі 13913,05 гривень. Виконавчі провадження завершено у зв`язку із повним фактичним виконанням. Щодо зняття арешту з майна позивачу було повідомлено, що обтяження майна було здійснене на підставі постанови державного виконавця про арешт серія та номер № 725965 від 20.05.2010, однак встановити приналежність постанови про арешт майна боржника від 20.05.2010 до відповідного виконавчого провадження не представляється за можливе оскільки виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні знищено. Вилучення запису про обтяження з Реєстру здійснюється на підставі постанови державного виконавця про зняття арешту, яка виноситься в межах виконавчого провадження по якому винесено постанову про арешт майна. В зв`язку із відсутністю необхідної інформації встановити в межах якого виконавчо7го провадження винесено постанову про арешт майна боржника № 725965 від 20.05.2010 неможливо. На сьогодні державний виконавець позбавлений можливості самостійно зняти арешт і рекомендовано звернутись до суду. Враховуючи наведене,\~Позивач вимушений\~звернутися з\~даною позовною\~заявою,\~оскільки наявне\~обтяження у\~вигляді арешту\~на\~праві власності\~його майна,\~позбавляє\~можливості\~ як власника розпорядитися своїм правом на відчуження майна. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Сомок О.А. 18.07.2025 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 79-80). 29.08.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.92-93). 06.11.2025 у судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 21.07.2025 до канцелярії суду засобами електронного зв`язку представником позивача подано заяву, у якій останній просив здійснювати розгляд даної справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечував (а.с. 82). 06.11.2025 року в судове засідання відповідач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 85). Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. В судове засідання 06.11.2025 третя особа свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. (а.с.84) Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу технічними засобами. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 426985923 є співвласником житлового будинку за адресою [ADDRESS] та земельних ділянок за кадастровим номером 3220483501:02:008:0053 та номером 3220483500:01:001:0042 (а.с.15-17). В матеріалах справи також наявна відповідь Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області, вих. №88168 від 01.05.2025, що відповідно до даних АСВП на примусовому виконанні перебували 27 виконавчих провадження щодо стягнення штрафів з [PERSON] , на депозитний рахунок відділу надійшли кошти в обсязі необхідному для задоволення усіх вимог стягувача, згідно вищезазначеного переліку, що підлягають стягненню та витрат виконавчого провадження, а саме в сумі 13913,05 гривень. Виконавчі провадження завершено у зв`язку із повним фактичним виконанням. З даної відповіді також вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявні відомості щодо обтяження майна [PERSON] на підставі постанови державного виконавця про арешт серія та номер 725965 від 20.05.2010. Однак встановити приналежність постанови про арешт майна боржника від 20.05.2010 до відповідного виконавчого провадження не представляється за можливе, оскільки виконавчі провадження, які перебували на примусовому виконанні знищено (а.с.13-14). Мотиви,\~з яких\~виходить суд\~та застосування\~норм права,\~що регулюють\~дані правовідносини Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 Цивільного процесуального кодексу України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено\~Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII\~(далі - Закон № 1404-VIII). Згідно частин першої, другої\~статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно з ч.1\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності\~суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою\~статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зі змісту наведених вище норм вбачається, що\~мета застосування процедури арешту майна боржника, для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Як було встановлено судом, арешт на нерухоме майно [PERSON] було накладено згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 725965, 20.05.2010, районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. При цьому, виконавчі провадження відносно [PERSON] в Білоцерківському відділі ДВС на сьогодні відсутні. Наведені обставини свідчать, про відсутність правових підстав у відділу ДВС зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати матеріали виконавчого провадження чи виконавчий документ за\~яким відповідний арешт було застосовано. А також,\~існування арешту майна порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано -\~відсутнє. Разом з тим, згідно частини 3\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Відповідно до п.1 ч. 2\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили (є редакції\~Закону № 2518-ІХ від 15.08.2022). Тому належним способом захисту прав позивача є припинення обтяження речового права на нерухоме майно. За ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2\~ст.16 цього Кодексу\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В даному випадку, суд вважає, що підлягають захисту права позивача, як власника, саме\~в спосіб припинення обтяження нерухомого майна (номер запису про обтяження 9882368), з наведених вище підстав. Згідно зі\~статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Збереження арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника (постанова Верховного Суду 28 серпня 2024 року по справі № 947/36027/21) Відповідно до статті 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених\~законом\~або загальними принципами міжнародного права. Позивач просить зняти арешт з майна яке належить йому на праві приватної власності. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єктом обтяження зазначено\~невизначене майно, все нерухоме майно боржника [PERSON] , а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення обтяження майна [PERSON] (номер запису про обтяження 9882368 (спеціальний розділ), адже обтяження майна, необхідність у якому відпала/невідома, позбавляє позивача права розпоряджатись власністю. Судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, судові витрати у вигляді судового збору у даній справі необхідно залишити за позивачем згідно з його заявою. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved