Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, з тих підстав, що між ними 01 лютого 2020 року у Відділі запису актів цивільного стану по Кіровському району м. Саратова управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області, під актовим записом № 120209640000500021009, зареєстровано шлюб. Від шлюбу з відповідачем, мають малолітню дитину, дочку [PERSON] , [INFO] , з якою проживають спільно в смт. Вільшана, Звенигородського району, Черкаської області. Після укладення шлюбу подружжя проживало в Україні. [PERSON] був запрошений для перебування в Україні, в подальшому отримав посвідку на тимчасове проживання та був зареєстрований в Україні. Після повномаштабного вторгнення рф на територію України відповідач з власної ініціативи припинив спілкування з сім`єю, навіть в телефонному режимі. Відповідач виїхав на територію російської федерації, де і проживає. Відповідач участі у сімейному житті не бере, а також у вихованні та спілкуванні з своєю малолітнью донькою. За останній час спільного проживання, спілкування з відповідачем ускладнилось, часто сварились, тяжко було знайти взаєморозуміння по причині того, що мають різні погляди на сімейне життя. Втратили почуття один до одного і зберегти сім`ю не можливо. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з даним позовом, передбачених ст. 110 СК України, зокрема, таких як вагітність або ж недосягнення дітьми одного року, відсутні. Спору стосовно поділу майна немає. Вжиття заходів, щодо примирення є безпідставним, шлюб існує лише юридично. У зв`язку з відсутністю будь-якого особистого спілкування з відповідачем, прийшла до висновку, що сім`я розпалася остаточно і відновлювати подружні стосунки не бажає. Просила суд, розірвати шлюб укладений з [PERSON] , визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з нею, як матір`ю, після розірвання шлюбу залишити прізвище " [PERSON] ", яке набуте у шлюбі, понесені судові витрати залишити за нею. Ухвалою від 08 серпня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 10.09.2025 справу розглядом відкладено. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживає у Російській Федерації (с. Ліповка, Базарно - Карабуланський район, Саратовська область), в Україні не має зареєстрованого місця проживання (07.04.2025 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] ), про дату, час та місце розгляду справи № 691/1054/25 повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада, як і розміщенням повідомлення щодо постановлення ухвали по вказаній справі. Щодо належності повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду цивільної справи за позовом про розірвання шлюбу, суд бере до уваги, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні. Також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення. Отже, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива. Зважаючи на ці обставини, суд керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та, ураховуючи те, що відповідач [PERSON] повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи, згідно норм ЦПК України, належним чином, у строк встановлений судом відзив на позов не подав, як і не подав заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами відповідно до норм ст. 280 ЦПК України (заочний розгляд справи). Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із вимогами частини 1 статті 58 Закону України "Про міжнародне приватне право", шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. У статті 183 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено права у шлюбних і сімейних відносинах, та зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , відповідно до копії паспорту громадянина України у формі айді картки, народилася [INFO] в с. Моринці Звенигородський район Черкаська область Україна, є громадянкою України. Згідно з витягом з реєстру Вільшанської територіальної громади від 03.05.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , відповідно до копії паспорту № [NUMBER] , дата видачі 20.02.2017 р., орган видачі ФМС 64001, народився [INFO] в Саратовській області / СРСР, є громадянином Російської Федерації, та з 29.11.2021 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 30.11.2021. У відповідності до свідоцтва про шлюб [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , громадянин Російської Федераці (відповідач у справі) та [PERSON] , [INFO] , громадянка України (позивач у справі), 01 лютого 2020 року, місце державної реєстрації - 96400005 Відділ запису актів цивільного стану по Кіровському району м. Саратова управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області, зареєстрували шлюб, про що в цей день зроблено запис акту про шлюбу № 120209640000500021009. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Отже, шлюб між сторонами був укладений на території Російської Федерації, але на час розірвання шлюбу позивач [PERSON] проживає на території України, а відтак суд вважає за необхідне до зазначених правовідносин при вирішенні справи про розірвання шлюбу застосувати законодавство України. При цьому, суд бере до уваги, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року". Відповідно до вказаного Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь. 27.12.2022 повідомлено Виконавчий комітет СНД, як депозитарія, про зупинення дії та вихід України з Конвенції. Відповідно до статей 1, 24 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36, статті 51, статті 55 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 110, частиною 1, 2 статті 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. І, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний момент відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Подружжя не підтримує шлюбних відносин, проживає окремо, шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача, що у відповідності зі ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Жоден із подружжя не виявив бажання примиритись. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Та, враховуючи що подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, тому є підстави для задоволення позову. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За таких обставин, суд приходить до впевненості, що подальше збереження сім`ї сторін є неможливим, оскільки суперечить їхнім інтересам, а тому їх шлюб суд розриває. Відповідно частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 7 статті 7 СК України). Судом встановлено, у відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.09.2021, що під час шлюбу в подружжя, [INFO] народилася дитина, дочка [PERSON] , батьками зазначено: [PERSON] , [PERSON] . Та, згідно довідки № 7114-000020534, за рішенням УДМС України в Черкаській області № 136/2023 від 07.06.2023 [PERSON] набула громадянства України. З 29.11.2021 малолітня [PERSON] має місце реєстрації: [ADDRESS] , що стверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 29.11.2021 року. Вирішуючи заяву позивача про залишення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний суд України у постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Як вбачається з позовної заяви, спору між сторонами щодо місця проживання дитини на час розгляду справи не має, малолітня дочка проживає разом з матір`ю, а тому суд з огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, вважає за можливе дочку сторін залишити проживати разом із матір`ю. Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дтини, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Згідно статті 13 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, та після його розірвання бажає залишитися на прізвищі " [PERSON] ". Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абц. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При ухваленні рішення, суд має вирішити питання судових витрат, однак позивач не просила стягувати з відповідача на її користь сплачений судовий збір. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч. 4 ст. 268 ЦПК України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved