Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 лютого 2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» і [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 438525-КС-002 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію". Згідно з умовами договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надало позичальниці грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальниця зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором, внаслідок чого утворилася заборгованість. Станом на 08 серпня 2025 року утворилася заборгованість в сумі 47 569,40 грн, з яких: 16 000,00 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 29 169,40 грн - прострочені платежі по процентах, 2 400,00 грн - прострочені платежі за комісією. Позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь зазначений розмір заборгованість, а також сплачений ним судовий збір. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом своєчасно і належним чином. Представник позивача у позові просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, вимоги визнає частково, просить перерахувати відсотки. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 27 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі обставини. 05 лютого 2022 року між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] укладено договір №438525-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого товариство надає позичальниці грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. За умовами договору: строк кредиту - 24 тижні, процентна ставка за кредитом - в день 1,07874163, фіксована; комісія за надання кредиту - 2 400,00 грн; строк дії договору - до 23 липня 2022 року. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 39 960,00 грн. Договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом направлення товариством пропозиції (оферти) укласти договір та прийняття її (акцепт) відповідачкою та разом із паспортом споживчого кредиту підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Позивачем надано візуальну форму послідовних дій клієнта, яка містить детальну інформацію щодо процесу оформлення та розгляду заяви похвилинно. Як видно із Анкети клієнта [PERSON] , нею зазначено фінансовий номер телефону [NUMBER] , номер банківської картки для перерахунку коштів [NUMBER] . Також в анкеті зазначені особисті дані [PERSON] (ідентифікаційний номер, дата і місце народження, адреса реєстрації місця проживання, електронна адреса, серія та номер паспорту). Згідно з інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ухвалу суду, платіжна картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] . Позивачем виконано зобов`язання з надання кредитних коштів, що підтверджується, зокрема випискою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по рахунку за карткою № [NUMBER] , відповідно до якої відповідачці 05 лютого 2022 року зараховано 16 000,00 грн, а також квитанцією № 490546842 від 05 лютого 2022 року. Відповідачка зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів і комісії належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, що становить 47 569,40 грн, з яких: 16 000,00 грн - прострочені платежі по тілу кредиту; 29 169,40 грн - прострочені платежі по процентах; 2 400,00 грн - прострочені платежі за комісією. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено що договір між сторонами укладений в електронній формі та підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 вказаного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Укладення договору в електронній формі між сторонами підтверджується візуальними формами послідовності дій [PERSON] , зокрема відповідачкою здійснено вхід в особистий кабінет, відбулася передача інформації обраних умов кредитування, підписання паспорта споживчого кредиту та інформаційного повідомлення, формування шаблону оферти, запит на формування одноразового ідентифікатора, підписання договору сторонами. Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за домовленістю сторін за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, сторонами визначені істотні умови договору, в тому числі: сума кредиту, процентна ставка за кредитом, строк надання кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту, дата повернення кредиту. Відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору. Підписуючи кредитний договір, у якому зазначені його істотні умови, відповідачка погодилася з такими умовами та зобов`язалася виконувати умови договору в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Заборгованість за процентами нарахована відповідачу за період з 05.02.2021 по 23.07.2022 із розрахунку відсоткової ставки - 1,07874163% в день, що складало 172,60 грн в день. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки його здійснено в межах визначеного договором строку кредитування та з урахуванням визначеної в договорі процентної ставки. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц ВП ВС вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення кредитного договору з відповідачкою та порушення нею взятих на себе зобов`язань. Встановлено, що відповідачка зобов`язання за договором не виконала, вчасно отримані в кредит кошти не повернула, відсотки за користування такими коштами та косімію - не сплатила, що вказує на наявність заборгованості за кредитом. Останньою не подано відзив на позов та будь-яких доказів на спростування викладених в позові обставин, свого розрахунку заборгованості за процентами не надала. Також суд звертає увагу на те, що відсотки нараховані за період дії договору, в межах визначеного в договорі строку кредитування. Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та оскільки судом встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачкою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved