Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №7863169, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 3\~000,00 грн, строком на 360 дні, а відповідач зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 18.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №7863169 про надання споживчого кредиту від 06.05.2024, відповідно до умов якої Сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000,00 гривень, в зв`язку з чим, сума кредиту становить 5 00,00 грн. 27.11.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна», відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно витягу з додатку №1 до Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 15 295,00 грн. «Діджи Фінанс» було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення Досудової вимоги про сплату заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №7863169 від 06.05.2024 на адресу реєстрації відповідача, проте таку було проігноровано, у зв`язку з чим і подано даний позов. 07.07.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили розглянути справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягають у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач до суду не з`явилася, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився, вказана ним причина повторної неявки визнається судом не поважною, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №7863169 в Особистому кабінеті на офіційному вебсайті Товариства, його підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С1931, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. За умовами кредитного договору сума кредиту становить 3 000 грн. (п. 1.3 договору); кредит надається строком на 360 дні (п.1.4), стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту (п.1.5.1). ТОВ «Авентус Україна» свої вимоги виконало 06.05.2024 о 12:11:08 здійснило перерахування коштів у сумі 3\~000,00 грн., на картку платіжну картку, код авторизації 360711, що підтверджується інформацією наданою ТОВ «Пейтек». 18.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору №7863169 про надання споживчого кредиту від 06.05.2024, відповідно до умов якої Сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 000,00 гривень, в зв`язку з чим, сума кредиту становить 5 000,00 грн., яку також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором С1931. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №7863169 від 06.05.2024, здійсненого ТОВ «Авентус Україна» вбачається, що заборгованість [PERSON] за період з 06.05.2024 по 26.11.2024 складає 15 295,00 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 5\~000,00 грн.; заборгованість за відсотками 7\~515,00 грн.; заборгованість за пенею 2 780,00 грн. 27.11.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна», відповідно до чинного законодавства України укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №7863169 від 06.05.2024 на суму 15 295,00 грн., що підтверджується витягом з додатку №1 до Договору факторингу. З досудової вимоги від 08.04.2025 за №3590506650-АВ, яка була направлена на адресу відповідача, вбачається, що відповідачу було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №7863169 від 06.05.2024 та запропоновано сплатити заборгованість за кредитом на банківські реквізити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та вказано, що у разі невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості ТОВ «Діджи Фінанс» буде змушене звернутися до суду. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За нормою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин першої, третьої статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд встановив, що 06.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір №7863169 про надання споживчого кредиту та додаткову угоду від 16.04.2024, відповідач не виконав умови кредитного договору та угоди, не повернув кредит та не сплатив відсотки за користування кредитом. У договорі та угоді сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з цим, суд відмовляє у стягненні суми пені у розмірі 2\~780,00 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми кредиту та процентів, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №7863169 про надання споживчого кредиту та додаткової угоди від 18.05.2024 за тілом кредиту в розмірі 5\~000,00 грн., за відсотками в розмірі 7 515,00 грн, всього 12\~515,00 грн. Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд дійшов до такого. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем надано, зокрема: договір про надання правничої допомоги від 01.01.2025 за №42649746, укладеного між «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б.В., Додаткову угоду №7863169 до Договору №42649746 від 01.01.2025, акт підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 31.03.2025 та детального опису робіт адвоката від 31.03.2025. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). З матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи та тим, що справа розглядалась у відсутності представника позивача в судових засіданнях. Тому суд врахував обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, розумності судових витрат та критерії реальності цих витрат. Виходячи з конкретних обставин справи, взявши до уваги задоволення позову частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1982,00 грн.

Outcome: partial