Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить: -визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №4219/02-31 від 15.11.2023. В обґрунтування позову зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , після якого відкрилась спадщина на нерухоме майно квартиру за адресою [ADDRESS] , єдиним власником якої є померлий. Однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вважає таку постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки нотаріусом було неправильно визначено обставини прийняття спадщини та місце її відкриття після смерті інших співвласників. Ухвалою суду від 09.01.2025 позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.02.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано копії спадкових справ після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На виконання ухвали суду від 19.02.2025 до суду 10.03.2025 надійшли копії спадкових справи після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 23.04.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, згідно яких підтримав позовну заяву. Ухвалою суду від 23.04.2025 підготовче провадження закрито, справи призначена для розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК\~України). Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.08.1993 квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно документу серії VI-МІО №606202 (а.с.8) [PERSON] [INFO] помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.9). З копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , вбачається що після смерті [PERSON] в іншій країні спадкоємцями [PERSON] (дружиною) та [PERSON] (дочкою) було отримано свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі і свідоцтво про право на будь-яке майно [PERSON] незалежно від його місця знаходження (а.с.53-78) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10) [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] 22.09.2019 нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошову суму заборгованості [PERSON] (а.с.51) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.80 зворот) [INFO] помер [PERSON] [INFO] . За життя [PERSON] було складено заповіт (а.с.13) згідно якого усе майно, що належить йому на час смерті заповідає [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , позивач через свого представника звернувся до Сумської міської державної нотаріальної контори, де йому постановою нотаріуса від 15.11.2023 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій (а.с.14) Позивач не погоджуючись з оспорюваною постановою звернувся до суду захистом своїх прав. Згідно оспорюваної постанови, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). У Сумській міській державній нотаріальній конторі заведені: спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] та спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з матеріалами цих спадкових справ, відомо, що [PERSON] . [INFO] , помер [INFO] в місті Москва, РФ, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 27 березня 2013 року урядом Москви Управлінням запису актів цивільного стану міста Москви (Управління РАЦС Москви) Тверський відділ РАЦС. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Суми Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 05 лютого 2018 року Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління міністерства юстиції у Сумській області. Після смерті [PERSON] , до Сумської міської державної нотаріальної контори звернувся громадянин [PERSON] , представник по довіреності спадкоємця за законом [PERSON] . Після чого 03.07.2019 року за № 3078/02-14 було надіслано компетентному органу Російської Федерації прохання про надання правової допомоги в отриманні такої інформації: підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] ; чи заводилася спадкова справа і чи видавались свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після гр. [PERSON] , померлого [INFO] та чи посвідчувався заповіт від його імені. 07 травня 2020 року за № 8641/04-13 в Сумську міську державну нотаріальну контору було надіслано копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , згідно якої спадкоємцями після смерті гр. Російської Федерації [PERSON] с його дружина [PERSON] , [INFO] громадянка Російської Федерації, на 1/4 частку спадкового майна; донька [PERSON] , [INFO] -громадянка Російської Федерації, на 1/4 частку спадкового майна; батько [PERSON] , [INFO] громадянин України, на 1/4 частку спадкового майна; мати [PERSON] , [INFO] громадянка України, на 1/4 частку спадкового майна. Після смерті [PERSON] , [INFO] , (померла [INFO] ), спадкоємцями за законом є її чоловік [PERSON] , [INFO] громадянин України, на 1/2 частку спадкового майна та її онука [PERSON] , [INFO] громадянка Російської Федерації, на 1/2 частку спадкового майна, за правом представлення згідно статті 1266 Цивільного кодексу, батько якої [PERSON] помер [INFO] та відповідно до положень ст. 1268 Цивільного кодексу України (на день смерті бабусі неповнолітня особа). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Суми Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 14 січня 2020 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Після його смерті спадкоємцем за заповітом на все майно є [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , що діє по довіреності від імені [PERSON] , були надані документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] (який помер [INFO] ). [PERSON] (яка померла [INFO] ) та [PERSON] (який помер [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Управлінням комунальної власності і приватизації Сумського міськвиконкому від 17 серпня 1993 року. За життя спадкодавців між співвласниками, частки у праві спільної сумісної власності у зазначеній квартирі не визначались. Відповідно до ст. 368,369 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ст. 1226 Цивільного кодексу України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Для вчинення такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину, необхідно визначити частки померлих у вищевказаній квартирі. Так як [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] громадянки Російської Федерації і в них відсутні ідентифікаційні коди, то це наразі зробити неможливо. До того ж від них не було подано документів, щодо підтвердження факту родинних відносин з померлими. Окрім цього, Сумською міською державною нотаріальною конторою, було сформовано 07.11.2023 року за № 00042186600 Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] , в якому прізвища спадкодавців зазначено як [PERSON] та [PERSON] , хоча в свідоцтвах про смерть та в інших правовстановлюючих документах прізвища спадкодавців зазначаються як [PERSON] та [PERSON] . Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, визначені статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті\~263\~ЦПК\~України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 185/9284/23 (провадження № 61-10253св24) вказано, що: «згідно вимог чинного законодавства нотаріальні дії вчиняються нотаріусами відповідно до наданих їм повноважень та із дотриманням визначеної законом процедури. […] Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судова процедура оскарження має на меті забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі\~№ 438/610/14-ц\~(провадження № 14-577цс19) зазначено, що: «обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має бути ефективним, тобто призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Велика Палата Верховного Суду вважає, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Втім, нотаріальна дія з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є одномоментною та не має самостійного значення, оскільки завершується виданням свідоцтва. Тому оскарження нотаріальної дії з його видачі не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача». [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №4219/02-31 від 15.11.2023. Порушення прав спірною постановою приватного нотаріуса позивач обґрунтував, зокрема тим, що спадкоємці після смерті [PERSON] не звернулися у встановленому законом порядку про прийняття спадщини, а відтак вважає що [PERSON] який склав від свого імені заповіт на ім`я позивача був одноособовим власником квартири, яка є спадковим майном. З матеріалів справив вбачається, що 17.08.1993 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). [PERSON] , громадянин рф, помер [INFO] на території рф. Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли за законом рф його дружина [PERSON] [INFO] , донька [PERSON] [INFO] , батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 52-78). Матеріали справи не містять прямої вказівки на підстави прийняття спадщини вказаними особами і чи відповідають законодавству України. В той же час, згідно ч. 1 ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, а згідно ч. 2 ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно з вимогами ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Матеріали справи дають підстави вважати, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] проживала разом з спадкодавцем, а [PERSON] не тільки проживала разом з спадкодавцем, а й була малолітньою особою, тобто як мінімум зазначені особи, за відсутності відомостей про відмову від прийняття спадщини, прийняли спадщину, до якої входила і частина від 1/3 квартири [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] (а.с. 35). [PERSON] , діючи за довіреністю подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини [PERSON] , при цьому зазначив про відсутність інших спадкоємців (а.с. 34 зворот). Незважаючи на цю обставину, на [PERSON] , будучи неповнолітньою, в силу вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України за правом представлення прийняла спадщину, яка б за законом належала її батьку. Видача нотаріусом Савіну О.Р. 22.08.2019 свідоцтва про право на спадщину (а.с. 51) на грошову суму заборгованості, до отримання відомостей про спадкову справу [PERSON] (не раніше 19.03.2020) жодним чином не спростовує зазначених висновків. Тобто відповідач дійшов обґрунтованого висновку про неможливість визначення частки померлих у вищевказаній квартирі на підставі наданих документів. Право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. Скасування постанови про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії, за наявності між позивачем та спадкоємцями [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] спору про право на майно та визначення розміру його часток, не дозволить ефективно захистити та відновити права позивача, тому право на оскарження нотаріальної дії не може бути реалізоване позивачем. Тож, суд зазначає, що саме з зверненням до суду з позовом про визначення часток у праві власності та визнання права власності до спадкоємців [PERSON] позивач може захистити своє право на спадкування всього майна після померлого [PERSON] , доводячи відсутність права власності на майно у інших спадкоємців власників квартири, яка перебувала у спільній сумісній власності.

Outcome: dismissed