Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Авраменка Артема Вікторовича, який діє в інтересах [PERSON] , до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 20.10.2001 року по 24.05.2017 року. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року у справі № 182/1571/17 шлюб між ними було розірвано. У період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя придбало нерухоме майно, а саме: 9/32 частин житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , яку оформили на дружину позивача - [PERSON] . Вказане нерухоме майно належало [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. 15 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5207. Право власності [PERSON] на 9/32 частин житлового будинку було зареєстроване Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.02.2005 року, номер витягу: 6398878. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року у справі № 182/5067/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна було затверджено мирову угоду, за умовами якої 9/32 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 141,9 кв.м., визнано спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] і право власності на 9/32 вищевказаного житлового будинку переходить в особисту власність [PERSON] , а останній [PERSON] виплачує грошову компенсацію, замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Позивач, з метою реєстрації свого права власності на 9/32 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 141,9 кв.м, звернувся до Органів державної реєстрації прав Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Однак, отримав відмову у вчиненні реєстраційних дій з тієї причини, що подані заявником документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, в ході розгляду заяви та документів, доданих до заяви, було встановлено, що заявником до заяви додано ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року у справі № 182/5067/19, де визнається право власності на частину житлового будинку, який має адресу: [ADDRESS] і даний факт унеможливлює визначення типу об`єкту нерухомого майна, на яке виникає право власності: будинок чи квартира. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду та просить встановити юридичний факт, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] від 15.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 5207, укладено щодо об`єкту нерухомого майна - 9/32 (дев`ять тридцять других) частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . А також, просить суд визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 9/32 (дев`ять тридцять других) частин житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, від його представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та на задоволенні позову наполягають (а.с.53). Представник відповідача - Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не прибув, однак, 06 серпня 2025 року на адресу суду надав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують (а.с.49-50). Представник третьої особи Комунального підприємства «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.52). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2001 року та заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 року у справі № 182/1571/17 шлюб між ними було розірвано. У період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя придбало нерухоме майно, а саме: 9/32 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , яке було оформлено на [PERSON] (а.с.22-23). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами після припинення шлюбних відносин наявний був спір щодо нерухомого майна, який було вирішено в судовому порядку. Так, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року у справі № 182/5067/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна було затверджено мирову угоду, за умовами якої 9/32 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 141,9 кв.м., визнано спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] і право власності на 9/32 частин вищевказаного житлового будинку переходить в особисту власність [PERSON] , а останній [PERSON] виплачує грошову компенсацію, замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності подружжя (а.с.10-11). Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач, з метою реєстрації свого права власності на 9/32 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 141,9 кв.м., звернувся до Органів державної реєстрації прав Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області. Однак, отримав відмову у вчиненні реєстраційних дій з тієї причини, що подані заявником документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки в ухвалі Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2019 року у справі № 182/5067/19, визнається право власності на частину житлового будинку, який має адресу: [ADDRESS] і даний факт унеможливлює визначення типу об`єкту нерухомого майна, на яке виникає право власності: будинок чи квартира (а.с.36-37). Так, судом, в ході розгляду даної справи, було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за даними технічного паспорту, виготовленого КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації", станом на грудень 2004 року колишній власниці [PERSON] належали 9/32 частин житлового будинку індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристики приміщень в житловому будинку, що вказана в технічному паспорті, будинок розподілено на три частини (умовно на три квартири: квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] і [ADDRESS] ), згідно кількості співвласників, кожна з яких має свій окремий вхід, автономні комунікації, але, фактично, ці квартири є частинами одного житлового будинку. За даними технічного паспорту, до складу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , входить: житловий будинок «А», загальною площею 286,2 кв.м., та житловою площею 141,9 кв.м.; сарай «Б»; сарай «В»; літня кухня «Г»; гараж «Д»; спорудження І, ІІ, ІІІ № 1-5, що підтверджується схематичним зображенням на плані земельної ділянки у технічному паспорті на вказаний будинок. При цьому, тип належного позивачу нерухомого майна підтверджується викопіюванням з кадастрової карти (плану) за номером НВ-1200714782023, дата формування 29.09.2023 року, виданого державним кадастровим реєстратором Н.М.Кулєшова, Відділ № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держегеокадастру у Дніпропетровській області. При цьому, у викопіюванні наявна наступна інформація щодо земельної ділянки, яка розташована в межах 1211600000:03:046, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу: Цільове призначення земельної ділянки 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовна площа земельної ділянки - 0,1591 Га, форма власності на землю - Комунальна власність, наявність на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна (відомості про правовстановлюючі документи в разі наявності) - житловий будинок. Окрім цього, в матеріалах справи містяться довідки, які були отримані представником позивача, з яких вбачається, зокрема, з відповіді № 749 від 21.09.2023 року КП «НРБТІ» ДОР», станом на 31.12.2012 року, право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за: 9/32 частин - [PERSON] , на підставі договору дарування від 15.12.2004 року, реєстраційний № 5207, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С.; 12/32 частин - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2001 року, реєстраційний №159473, посвідченого Нікопольським відділом реєстрації ТБ «Українська», та 11/32 частин - [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2003 року, реєстраційний № 490, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л. (а.с.12-16, 25, 28-32). Тобто, враховуючи вищевикладене, можливо дійти висновку, що, починаючи з первинної реєстрації будинку [ADDRESS] за [PERSON] заводом та реєстрацією права власності на 9/32 частин будинку [ADDRESS] після відчуження Нікопольським Південнотрубним заводом на ім`я [PERSON] , «квартира [ADDRESS] » в деяких правовстановлювальних документах, довідках та витягах було вказано помилково, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і, на переконання суду, вищевказане майно, яке є предметом спору, в дійсності, належить позивачу по справі. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення, регулюються Главою\~6\~Розділу\~IV ЦПК України. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Стаття 78 ЦПК України\~встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів\~- правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України\~ передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем та його представником документів, про які було зазначено вище, можливо встановити юридичний факт, що договір купівлі-продажу частини житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] від 15.12.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 5207, укладено щодо об`єкту нерухомого майна - 9/32 (дев`ять тридцять других) частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Що стосується заявлених вимог щодо визнання за [PERSON] (РНОКПП) права власності на 9/32 (дев`ять тридцять других) частин житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із\~\~ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків, власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. В силу\~\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи вищевикладеного, а також той факт, що позивач в позасудовому порядку позбавлений можливості вчинити реєстраційні дії, а факт укладення правочину відносно певних частин житлового будинку судом встановлено вище, з огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що обґрунтування позовних вимог знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і є таким що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved