Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє Кудіна Анастасія Вячеславівна, звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №14439-10/2024 в розмірі 22 128,00 грн, з яких: 10 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 128,00 грн сума заборгованості за процентами; 5 000,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аванс кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір №14439-10/2024, який підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит та зобов`язався його повернути і сплатити проценти за користування кредитом. Також вказує, що 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аванс\~кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого ТОВ "ФК" "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за кредитним договором №14439-10/2024. Оскільки відповідач в повному обсязі не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, у нього виникла заборгованість, яка становить 22\~128 грн\~та складається\~з наступного:\~10 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 128,00 грн сума заборгованості за процентами; 5 000,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07.08.2025 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Поданий до суду відзив підписано представником [PERSON] , на підтвердження повноважень якого додано довіреність на справу №296/7325/25 від 06.08.2025, сформовану в «Електронному суді». Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.62 ЦПК України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально. Оскільки наявна в матеріалах справи довіреність фізичної особи [PERSON] не посвідчена нотаріально, відтак повноваження Кірюшина А.А. діяти в інтересах позивача не підтверджено. Враховуючи наведене, відзив представника відповідача [PERSON] [PERSON] підлягає поверненню представнику без розгляду та не береться судом до уваги. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для вирішення\~спору по\~суті,\~суд дійшов\~наступних висновків. Судом встановлено, що 14 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (далі Товариство) та [PERSON] (далі - Клієнт) було укладено договір про надання фінансового кредиту №14439-10/2024. Кредит надано на наступних умовах (пункти 1.1, 1.2, 1.4 договору): сума кредиту 10000 грн, мета кредиту - на власні потреби Клієнта, строк кредиту - 120 днів, дата погашення кредиту - 10.02.2025, денна процентна ставка - 0,99% . Згідно з п.1.6 договору, кредитні кошти надаються Клієнту безготівково на рахунок з використанням карти 4028-08хх-хххх-8359. Пунктом 5.3 договору передбачено, що у разі прострочення Клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в графіку платежів, Товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 100% від суми, одержаної Клієнтом за цим договором. Вищевказаний договір було підписано [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «W191». У відповідності до наявного в матеріалах справи додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №14439-10/2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] погодили графік платежів, відповідно до якого позичальник в строк до 10.02.2025 повинен був повернути кредит у загальному розмірі 21 880 грн, що складається з суми кредиту 10 000,00 грн, суми процентів за користування кредитом 11 880 грн. 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» (далі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - фактор) було укладено договір факторингу №24122024, відповідно до умов п.1.1 розділу 1 якого, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плати за Позикою (плату за процентною ставкою), проценти за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому -передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 розділу 1 договору факторингу). Відповідно до п. 3.1 розділу 3 договору, загальна сума Прав Вимоги, що відступається за цим Договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладання даного договору. Згідно п. 3.3 розділу 3 договору, ціна продажу за договором становить 4 714 843,65 грн. Крім того, 24 грудня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Аванс кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" було підписано акт прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року, у відповідності до якого, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 7751. На виконання умов договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було сплачено ТОВ «Аванс кредит» кошти в сумі 4 714 843,65 грн, згідно платіжної інструкції №588 від 27.12.2024. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №24122024 від 24.12.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №14439-10/2024 в загальному розмірі 22 128 грн (10 000,00 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 7 128 грн - сума заборгованості за процентами; 5 000 грн сума заборгованості штрафними санкціями). Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Аванс кредит», у [PERSON] за кредитним договором №14439-10/2024 наявна заборгованість в розмірі 22\~128,00\~грн,\~з яких:\~10\~000,00\~грн \~сума заборгованості\~за основною\~сумою боргу;\~7\~128,00\~грн (6\~534\~грн +\~594\~грн)\~ сума\~заборгованості за\~процентами,\~ 5 000 грн сума заборгованості штрафними санкціями. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст.639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз.1 ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст.78ЦПК\~України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аванс Кредит" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №14439-10/2024, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом переказу коштів у сумі 10 000,00 гривень строком на 120 днів, зі сплатою відсотків. Доказом надання кредитодавцем клієнту кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що товариством були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором про надання споживчого кредиту, а відповідач ці кошти отримав. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №14439-10/2024 від 14 жовтня 2024 року сам по собі не може свідчити про наявність заборгованості у відповідача. Позиція суду узгоджується із викладеною в постанові Житомирського апеляційного суду від 11.12.2024 в справі № 295/4571/24. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №14439-10/2024 від 14 жовтня 2024 року, оскільки не підтверджено факт отримання суми кредиту клієнтом, його використання відповідачем (рух коштів по рахунку, на який отримано кредит). Отже, у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed