Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

ТОВ «Свеа Фінанс», в інтересах якого діє представник Білосорочка Сергія Анатолійовича, звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 30.01.2023 міжТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 7345326, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 31952 грн, що складається з наступного: 1) 7988 грн - заборгованість за кредитом; 2) 23964 грн - заборгованість за відсотками, - і право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») на підставі договору факторингу № 01.02-47/23 від 28.08.2023. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 7345326 у розмірі 31952 грн. 01.03.2023 міжТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023, за яким відповідач має заборгованість у загальному розмірі 19500 грн, що складається з наступного: 1) 5000 грн - заборгованість за кредитом; 2) 14500 грн - заборгованість за відсотками, - і право вимоги за яким було відступлено ТОВ «Стар Файнес Груп» на підставі договору факторингу № 3072023 від 03.07.2023, а у подальшому - ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») на підставі договору факторингу № 01.02-79/23 від 29.11.2023. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 у розмірі 19500 грн. З огляду на викладені обставини ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 51452 грн та понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн та зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 01.08.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 170). 18.08.2025 від представника позивача Паладич А.О. надійшла заява, в якій вона просила залишити за позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 176-177, 180-181). 08.09.2025 представником відповідача - адвокатом Козійчуком О.І. було подано відзив на позов, в якому він заперечує проти позову та зазначає, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, з 24.12.2023 денна ставка споживчого кредитування не може бути більшою за 2,5%, з 23.04.2024 - 1,5%, а з 21.08.2024 - 1%. Отже, на день подання позову не підлягають стягненню відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому договорами про споживче кредитування в розмірі, що перевищує 1% денної процентної ставки. Однак відповідно до умов договору № 7345326 від 30.01.2023, укладеного із ТОВ «ФК «1Банк», розмір денної процентної ставки становить 2,7%, а відповідно до умов договору від 01.03.2023, укладеного із ТОВ «ФК «Інвеструм» - 2,5%. Відтак вимоги про стягнення відсотків у розмірі, вищому ніж 1% на день, не підлягають задоволенню. Крім того, у позовних вимогах не вказано, яку суму позивач просить стягнути суд в якості відсотків за користування кредитом, а яку - в якості відсотків за прострочення, у той час як надані докази містять різні строки кредитування, що унеможливлює підрахунок відсотків взагалі. У той же час позивач нараховує відсотки за користування кредитом за період, що значно перевищує строки кредитування. Орієнтовний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, яку планує понести відповідач, складає 8000 грн, який може бути збільшений в залежності від кількості судових засідань та підготовлених адвокатом заяв по суті та з процесуальних питань (а.с. 189-192). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30.01.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі (шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором) було укладено договір позики № 7345326, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позиачальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника № [NUMBER] в розмірі 8000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою на наступних умовах: базова процентна ставка за перший день користування позикою - 18,46%; базова процентна ставка з другого дня користуванн позикою - 2,50%; знижена процентна ставка - 0,01%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 709,18%; орієнтовна загальна вартість позики - 9500 грн (а.с 21-27, 28-30, 31-52, 58, 59). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 4 договору). Якщо сума позики, зазначена у пп. 2.1 п. 2 договору перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 договору, за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема щодо незастосування в період воєнного стану). Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики № 7345326 [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 31952 грн, що складається з наступного: 1) 7988 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2) 23964 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 53-56, 57). 28.08.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-47/23, за яким ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило за плату, а ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») прийняло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Водночас із витягу з Реєстру боржників від 06.03.2025 до вказаного договору факторингу вбачається, що до ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 7345326 в розмірі 31952 грн (а.с. 60-66, 67, 68-69, 70, 140-141). 01.03.2023 між [PERSON] та ТОВ «ФК «Інвеструм» в електронній формі (шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором) було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023, відповідно до якого відповідач отримав у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки позичальника № [NUMBER] кредит у розмірі 5000 грн строком на 25 днів (до 25.03.2023) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Також сторони узгодили, що у разі якщо клієнт не сплатив кредит у встановлений договором строк, нарахування відсотків здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому відповідач погодилася, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору (а.с. 71-72, 72-77, 78-87, 99). Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 [PERSON] має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 19500 грн, що складалася з наступного: 1) 5000 грн - заборгованість за тілом кредита; 2) 14500 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 88-98). 03.07.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір факторингу № 3072023, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступило ТОВ «Стар Файненс Груп» належне право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 від 01.03.2023 у розмірі 19500 грн, яке в подальшому, а саме 29.11.2023 ТОВ «Стар Файненс Груп» відступило ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині - ТОВ «Свеа Фінанс») за договором факторингу № 01.02-79/23, - що зокрема підтверджується актами приймання-передачі Реєстру боржників та витягом з Реєстру боржників до відповідних договорів факторингу(а.с. 100-106, 107, 108-126, 127, 128-130, 131, 140-141). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов?язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов?язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, який суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України. Доказів спростування презумпції дійсності укладених відповідачем договорів матеріали справи не містять. Відповідач мав процесуальну можливість надати суду докази на спростування презумпції правомірності договорів, однак таким правом не скористався. Так, [PERSON] не спростував факт неперерахування йому грошових коштів за відповідними договорами шляхом подання відповідних доказів про неотримання на його ім`я банківської картки, що зазначається у договорах та довідках про перерахування коштів, а також доказів ненадходження на відповідний рахунок позики та кредитних коштів. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Хмельницького апеляційного суду від 22.09.2025 у справі № 686/34267/24, з яким суд першої інстанції погоджується. Більше того, у наданому представником відповідача відзиві останній не заперечував фактів укладення відповідних договорів та отримання позики та кредитних коштів, а лише висловлював незгоду із розміром нарахованих за цими договорами відсотків. Отже, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість перед позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Разом із цим сторони кредитного договору вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку та водночас зауважила, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦПК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, викладений у постанові від 18.01.2022 у справі 910/17048/17, щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами договору позики № 7345326 від 30.01.2023 сторони встановити строк позики - 30 днів, у той час як ТОВ «Свеа Фінанс» просить стягнути з [PERSON] відсотки за користування позикою як за період строку позики, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до [PERSON] вимоги про стягнення процентів, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, за договором позики № 7345326 від 30.01.2023 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі: 1) за перший день користування позикою - 1476,80 грн (8000 грн х 18,46% х 1); 2) за наступні дні користування позикою - 5800 грн (8000 грн х 2,50% х 29 днів), а всього у розмірі 7276,80 грн. За умовами договору про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 від 01.03.2023 сторони встановити строк кредиту - 25 днів, у той час як ТОВ «Свеа Фінанс» просить стягнути з [PERSON] відсотки за користування позикою як за період строку кредиту, так і після закінчення цього строку. При цьому позивач не заявив до [PERSON] вимоги про стягнення процентів, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦПК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, за договором про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 від 01.03.2023 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі: 5000 грн х 2,50% х 25 = 3125 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 7345326 від 30.01.2023 у розмірі 15264,80 грн (з яких 7988 грн сума позики та 7276,80 грн відсотки за користування позикою) та за договором про надання фінансового кредиту № 01615-03/2023 від 01.03.2023 у розмірі 8125 грн (з яких 5000 грн сума кредиту та 3125 грн відсотки за користування кредитом), а всього у розмірі 23389,80 грн. У той же час суд не бере до уваги посилання представника відповідача на Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринку фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким було внесено зміни у Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, оскільки як укладення зазначених договорів, за яким у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, так і нарахування відсотків за ними відбулося ще до набрання чинності Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Щодо розподілу між сторонами судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн підтверджується платіжною інструкцією № 9 від 08.07.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 165). Враховуючи те, що задоволенню підлягають 29,67% позовних вимог (15264,80 грн х 100% / 51452 грн), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 718,73 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2422,40 грн х 29,67% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial