Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просила суд визначити, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у будівлі комбінату побутового обслуговування ТОВ «Чайка», розташованого за адресою: м. Біляївка, Одеського району Одеської області, вул. Отамана Головатого, 121- становить 1/62. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер мій батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області. Після смерті спадкодавця залишилась спадщина, у тому числі, і у вигляді частки в будівлі комбінату побутового обслуговування ТОВ «Чайка», правонаступником якого є Приватне підприємство «ВІЗИТ- БЛАГО», залучене у якості відповідача по справі. У зв`язку з відкриттям спадщини, я, як спадкоємиця першої черги за законом, звернулася до державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкування (лист № 1156/02-14 від 2 травня 2025 року «Про неможливість встановити склад спадкового майна») з підстав невизначеності конкретної частки померлого в майні в будівлі побутового обслуговування ТОВ «Чайка». Так згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12 листопада 2002 року, ухваленого у справі № 2-227/03, за моїм покійним батьком та ще 16-ю пайовиками ТОВ «Чайка» було визнано право спільної сумісної власності на 3/10 частини будівлі комбінату побутового обслуговування ТОВ «Чайка». Це право було зареєстроване у визначений законом спосіб, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 9 червня 2005 року № 7471260, здійснену КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості. Рішенням господарського суду Одеської області від 28 серпня 2008 року встановлено, що частка кожного із членів ТОВ «Чайка» становить 1/62. У зв`язку з тим, зазначене судове рішення було ухвалене після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відомості про нього відсутні в резолютивній частині рішення. Однак цим рішенням встановлена доля кожного із членів ТОВ «Чайка», а саме - 1/62 частина, у зв`язку з чим можливо вважати, що доля померлого у спільному майні становить 1/62. Враховуючи вищенаведене позивач вважає, що єдиною можливістю вирішення питання про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, є звернення до суду з вимогою визначення частки померлого [PERSON] у майні ТОВ «Чайка». Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовну заяву підтримує та просить задовольнити та не заперечує, у разі неявки відповідача, на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлялись про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, зі згоди позивача, вирішено розгляд справи проводити в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №250 від 13.10.2006 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого Московською с/р Кустанайського району Кустанайської області Казахстанської РСРС 27.02.1981 року, актовий запис №10, батьком записаний [PERSON] , матір`ю записана - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, у зв`язку з чим позивач звернулась до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області для прийняття спадщини. Листом державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко Ворсуляк Д.М. від 02.05.2025 року [PERSON] було повідомлено про неможливість встановити склад спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , 1959 року народження, померлого [INFO] , а саме не було надано належних документів на право власності на відповідну частку будівлі комбінату побутового обслуговування ТОВ «Чайка» під [ADDRESS] . Так відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на будівлю комбінату побутового обслуговування ТОВ «Чайка» від 09.06.2005 року №7471260 встановлено, що [PERSON] має 3/10 частки в праві приватної спільної сумісної власності. Вказаний факт також підтверджується копією рішення Біляївського районного суду Одеської області від 12.11.2002 року. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. У частині п`ятій статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20), на яку посилається [PERSON] у касаційній скарзі, вказано, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.\~Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.\~[…]\~Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Досліджуючи матеріали справи, суд вважає, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а саме визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту своїх прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.08.2024 року по справі №522/3974/20. На підставі викладено, суд вважає, що в задоволенні позовної позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed