Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

30 травня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство Національнпа акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2024 року о 17 год. 10 хв. відбулася ДТП в м. Запоріжжі на вулиці Валерія Лобановського, буд. 21, а саме: [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Renault Fluence», державний номерний знак [NUMBER] , при виконанні руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «BMW Х4», державний номер [NUMBER] , водій [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Вказаними діями [PERSON] , порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 03 грудня 2024 року, Ленінським районним судом м. Запоріжжя, була винесена постанова у справі №334/9465/24, де [PERSON] в судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та пояснив, що дійсно у день та час, зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, ним було порушено Правила дорожнього руху, а саме, рухаючись заднім ходом, він не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з іншим транспортним засобом. Внаслідок ДТП [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у розмірі 20953,12 гривень, з яких страхова компанія компенсувала у розмірі 12844,35 гривень та втрата товарної вартості автомобілю у розмірі 57139,56 гривень, франшизу у розмірі 2500,00 гривень, відповідач сплатив особисто. Таким чином, загальна сума збитків склала - 65248,33 гривень. Матеріальний збиток у розмірі 12844,35 гривень, був виплачений ПАТ HACK «Оранта», в частині компенсації 8108,77 гривень було відмовлено, відповідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.09.2024 року, №223171530, а компенсація вартості втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 57139,56 гривень договором добровільного страхування - не передбачено. Таким чином, невиплачене страхове відшкодування у розмірі 8108,77 гривень, компенсація вартості втрати товарної вартості автомобіля у розмірі - 57139,56 гривень, компенсовані не були. Позивач зверталась до відповідача в телефонному режимі щодо компенсації збитків, однак отримала відмову. У зв`язку із відмовою відповідача, позивач звернулася до оцінювача [PERSON] , з яким уклала договір про експертне-оціночне обслуговування №318 від 16.01.2025 року, про розрахунок вартості матеріальних збитків нанесених транспортному засобу. Листом від 10.01.2025 року та 12.02.2025 року, позивач повідомила через поштове відділення відповідача, якими було запропоновано з`явитися на огляд автомобіля «BMW Х4», державний номерний знак [NUMBER] , для проведення оцінки матеріальних збитків. Електронне повідомлення №91493 було двічі доставлено відповідачу по справі, але він для проведення оцінки автомобіля не з`явився. Після чого, експерт провів обслідування автомобіля та видав позивачу звіт №318, щодо визначення матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ, «BMW Х4», державний номер [NUMBER] в результаті ДТП, від 04.11.2024 року, в якому зазначив втрату товарної вартості автомобіля у розмірі 57139,50 гривень. Просить стягнути з відповідача на її користь несплачену частину коштів страхового відшкодування у розмірі 2796,35 гривень, матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 57139,56 гривень, моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10000,00 гривень, та судові витрати, які складаються з: витрат на проведення оцінки транспортного засобу внаслідок його пошкодження у розмірі 3500,00 гривень, послуги адвоката у розмірі 5300,00 гривень та судовий збір. 18.06.2025 року надійшли пояснення третьої особи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в яких зазначено, відповідно до положень статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України внаслідок ДТП між позивачем і ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виникли позадоговірні (деліктні) правовідносини. Станом на дату ДТП спеціальним Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було встановлено особливості правового регулювання відносин, що випливають із обов`язкового страхування. За змістом ст. 2 Закону № 1961-IV якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду страховик у деліктних правовідносинах виплачує страхове відшкодування у передбаченому Законом України 1961-IV порядку. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц; провадження № 14-176цс18) - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75296543). Для порівняння, правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються загальними (іншими) нормами цивільного законодавства України, зокрема Цивільним кодексом України. «Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого». Обсяг відповідальності ПАТ «НАСК «ОРАНТА», на відміну від відповідача, обмежено приписами Закону № 1961-IV, а страхове відшкодування виплачується в порядку, встановленому цим Законом. Розмір страхового відшкодування розраховується страховиком як оцінена шкода на дату ДТП в межах страхової суми з урахуванням зносу, ПДВ і франшизи. Тобто, є обмеження, встановлені законодавством України, щодо визначення розміру шкоди для розрахунку страхового відшкодування. Визначення розміру оціненої шкоди відповідно до положень Закону № 1961-IV має суттєві відмінності від визначення розміру реальної шкоди відповідно до положень ст. 1192 ЦК України. Страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості автомобілем (ст. 32 Закону №1961-IV). Втрата товарного вигляду автомобіля (ВТВ) підлягає відшкодуванню не страховиком, а винуватцем у ДТП. Практику застосування цієї норми законодавства України закріплено Верховним Судом у постановах: № 212/2534/16-ц від 13.11.2019 року; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019 року; № 490/898/16-ц від 01.08.2019 року. За приписами п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування здійснюється на рахунок потерпілої особи, сума страхового відшкодування зменшується на суму ПДВ. Доплата в розмірі суми ПДВ здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відшкодування страховиком моральної шкоди у випадку пошкодження майна потерпілого Закон № 1961-IV не передбачає. Відповідно до ст.26-1 Закону № 1961-IV «Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю». За змістом ст. 2 Закону № 1961-IV якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються загальними (іншими) нормами цивільного законодавства України, зокрема, Цивільним кодексом України, і обсяг відповідальності відповідача дорівнює загальному розміру завданої шкоди (реальна шкода) на момент розгляду справи або виконання робіт (ст. 1192 ЦК України). Реальна шкода охоплює фактичні витрати на ремонт автомобіля відповідно до статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України. Також ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди особою, яка її спричинила. Згідно ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» несе відповідальність тільки у своїй частині зобов`язань, а не солідарно. Відповідно до викладеного у п. 2.1 розділу 2 цих пояснень за приписами ст. 32 Закону №1961-IV ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості (ВТВ) автомобілем потерпілого. Така вимога виходить за межі відповідальності страхової компанії і на підставі ст. 1192 ЦК України відшкодовується відповідачем. Відповідно до викладеного у п. 2.1 розділу 2 цих пояснень за змістом ст. 26- 1 Закону № 1961-IV «Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю». Позивач за таким страховим відшкодуванням не звертався і виплату не отримував. Відшкодування страховиком моральної шкоди у випадку пошкодження майна потерпілого Закон № 1961-IV не передбачає. За змістом ст. 2 Закону № 1961-IV якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не порушувало вимоги спеціального Закону №1961-IV, який регулював правовідносини між ним і позивачем, щодо визначення розміру страхового відшкодування, строків та порядку його виплати. Позивач не заявляв про такі обставини. Зазначена вимога виходить за межі відповідальності ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і згідно із приписами ЦК України відшкодовується відповідачем. Просить прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке не впливає на обов`язки ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 10.07.2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Писаренко С.Ю. було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив в задоволенні позову відмовити. 10.11.2025 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Новіковим І.О. подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав визначених у заявах по суті спору. 10.11.2025 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Писаренко С.Ю. подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, проти позову заперечував з підстав зазначених у заявах по суті спору, просив у задоволенні позову відмовити. У відповідності до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу «BMW Х4», державний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дата реєстрації 09.03.2024. 04.11.2024 року о 17 год. 10 хв. відбулася дорожньо-транспортна пригода в м. Запоріжжі на вулиці Валерія Лобановського, буд. 21, а саме: [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Renault Fluence», державний номерний знак [NUMBER] , при виконанні руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на припаркований автомобіль «BMW Х4», державний номер [NUMBER] , водій [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, травмованих не має. Вказаними діями [PERSON] , порушив вимоги п.н.10.9 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 03.12.2024 року постановою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя №334/9465/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 850,00 гривень. Під час розгляду справи [PERSON] свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та підтвердив обставини ДТП. 03.12.2024 року постановою Дніпровського районного суду міста Запоріжжя №334/9465/24 виправлено описку, допущену в описовій частині постанови суд, та вірно зазначено державний номерний знак автомобіля «Renault Fluence», [NUMBER] . Відповідно до відповіді ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-22/9853 від 27.12.2024 року розглянувши матеріали справи №24-33-22462 було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 12844,35 гривень, згідно страхового акту №ОЦВ-24-33-22462/2. З відповіді ПАТ «НАСК «Оранта» №09-02-17/3362 від 18.03.2025 року вбачається, що страховіком додатково було замовлено Звіт №63-D/16/48 від 04.023.2025 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «BMW Х4», державний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження при ДТП, складає 20953,12 гривень, з ПДВ. Страховіком було прийнято рішення про доплату страхового відшкодування у розмірі 2812,42 гривень, без (ПДВ), (20953,12 гривень - 2796,35 гривень (ПДВ)) - 12844,35 гривень (сплачена сума) - 2500,00 гривень (франшиза). Несплачена частина коштів страхового відшкодування становить 2796,35 гривень Щодо позовної вимоги про стягнення майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, слід зазначити наступне. Згідно з статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(чинного на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Пунктом 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), було встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу,страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженоїнаказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Таким чином, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] просила, зокрема, стягнути з [PERSON] , як винуватця ДТП, майнову шкоду у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу у розмірі 57139,35 гривень. Позивач посилається на те, що належному їй транспортному засобу було завдано значних пошкоджень, та, як наслідок, замінено передній та задній бампер, підсилювачі, накладки, датчики, тощо, виконано фарбування кузова автомобіля. Відповідно до проведеної оцінки колісного транспортного засобу «BMW Х4», державний номер [NUMBER] за №318 від 24.02.2025 року, складеним спеціалістом-автотоварознавцем Ліпінським О.В. на замовлення [PERSON] втрата товарної вартості автомобіля становить - 57139,56 гривень. Відповідно до приписів статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 Цивільного процесуального кодексу України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Суд не погоджується із доводами відповідача відносно його сумніву в об`єктивності наданого позивачем проведеної оцінки колісного транспортного засобу «BMW Х4», державний номер [NUMBER] за №318 від 24.02.2025 року. В контексті наведеного, слід звернути увагу, що [PERSON] , є суб`єктом оціночної діяльності, має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача автотранспортних засобів, що підтверджуються свідоцтво Фонду державного майна України про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачем №7929 від 26.01.2009, сертифікатом №296/21 виданим Фондом державного майна України від 14.04.2021, свідоцтво про підвищення кваліфікації МФ №0548-ПК від 16.09.2024. Спеціалізація в межах напрямків оцінки: «1.3 оцінка колісних транспортних засобів». Таким чином, поданий позивачем в якості доказу звіт за №318 від 24.02.2025 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу виконаний [PERSON] не є експертним висновком, однак виготовлений на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому суд оцінює його як належний письмовий доказ по справі. Жодного іншого доказу з приводу відомостей, наведених у вищезгаданому звіті, матеріали не містять, незважаючи на те, що з врахуванням принципу змагальності обов`язок доведення своєї позиції покладено на обидві сторони по справі. При цьому відповідач, у разі наміру спростувати представлену позивачем оцінку мав право подати до суду власні докази, однак таким правом відповідач не скористався. Крім того, суд зазначає, що страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості автомобілем (ст. 32 Закону №1961-IV). Втрата товарного вигляду автомобіля (ВТВ) підлягає відшкодуванню винуватцем у ДТП. Практику застосування цієї норми законодавства України закріплено Верховним Судом у постановах: № 212/2534/16-ц від 13.11.2019 року; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019 року; № 490/898/16-ц від 01.08.2019 року. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що завдана позивачу майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає стягненню з відповідача як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд виходить з такого. Відповідно до норми ч.ч.1, 2, 5 ст. 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку із наведеним, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів використання нею іншого автомобіля у робочих цілях, документального підтвердження та повного розрахунку даної шкоди, а тому правові підстави відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір на сторони покладається пропорційно до розміру позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 16.01.2025 року між оцінювачем [PERSON] та [PERSON] укладений договір №318 на проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу. Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт №318 від 25.02.2025 року вартість виконаних робіт складає 3500,00 гривень. Замовником [PERSON] сплачено кошти на користь [PERSON] у загальному розмірі 3500,00 гривень, Позивачем понесені витрати на складання звіту оцінювачем [PERSON] у розмірі 3500,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.4149915625.1 від 22.01.2025 року на суму 2500,00 гривень та копією платіжної інструкції №2.98572359.1 від 25.02.2025 року на суму 1000,00 гривень, а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог позивача у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved