Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

25 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЦИКЛ ФІНАНС" засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до Вараського міського суду Рівненської області з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 26631,99 грн. 08 жовтня 2025 року з Вараського міського суду Рівненської області до Зарічненського районного суду Рівненської області в порядку підсудності надійшов вказаний позов. На обґрунтування своїх вимог позивач вказу, що 09 липня 2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22030000135566, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 14999,99 на споживчі потреби, строком кредитування 24 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 09 липня 2021 р., з відсотковою ставкою 0,001% річних на строкову заборгованість та 56,0% річних від простроченої заборгованості за кожен день прострочення, та сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 7% - з 09 липня 2019 по 08 лютого 2020, у розмірі 5,5% - з 09 лютого 2020 по 08 серпня 2020, у розмірі 4% з 09 серпня 2020 по 08 лютого 2021, у розмірі 2,25% з 09 лютого 2021 по 09 липня 2021. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 26013,74 грн, яку АТ "Банк Кредит Дніпро" за договором факторингу №15/12/21 відступило для ТОВ «Цикл Фінанс». Право вимоги на указану суму за договором факторингу позивач набув 15 грудня 2021 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 26013,74 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву. Копію цієї ухвали відповідач [PERSON] отримав 02 листопада 2025 року в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відмітка у поштовому повідомленні про відсутність адресата за вказаною адресою. Відзиву на позовну заяву [PERSON] суду не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09 липня 2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22030000135566, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 14999,99 на споживчі потреби, строком кредитування 24 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 09 липня 2021, з відсотковою ставкою 0,001% річних на строкову заборгованість та 56,0% річних від простроченої заборгованості за кожен день прострочення, та сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 7% - з 09 липня 2019 по 08 лютого 2020, у розмірі 5,5% - з 09 лютого 2020 по 08 серпня 2020, у розмірі 4% з 09 серпня 2020 по 08 лютого 2021, у розмірі 2,25% з 09 лютого 2021 по 09 липня 2021. Підписавши 09 липня 2019 кредитний договір № 22030000135566 [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше 09 липня 2021 року (п.1.1., 2.1 Договору). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 15 грудня 2021 між АТ "Банк Кредит Дніпро" та позивачем укладено Договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого АТ "Банк Кредит Дніпро" відступило за плату ТОВ "Цикл Фінанс" а ТОВ "Цикл Фінанс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 22030000135566 від 09 липня 2019 року, укладеним між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] . З витягу з реєстру боржників до зазначеного договору факторингу слідує що ТОВ "Цикл Фінанс", набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 26013,74 грн, з яких 14999 22 грн заборгованість за кредитом, 589,52 грн заборгованість за відсотками та 1425,00 грн заборгованість за комісією (а.с.33). З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача 05.06.2025 року скерована вимога про погашення заборгованості, однак така залишилася не виконана. Розрахунок заборгованості за основною сумою боргу в сумі 14999 99 грн та процентами в сумі 589,52 грн, виконаний відповідно до умов кредитного договору № 22030000135566 від 09 липня 2019 року, а тому приймається судом як належний доказ заборгованості відповідача перед позивачем (а.с.56). Щодо вимог про стягнення комісії за кредитним договором в розмірі 10425,00 грн суд зазначає наступне. Згідно п. 1.2 Договору позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. У представленому кредитному договорі зазначено, що комісія нарахована за обслуговування кредитної заборгованості. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Таким чином загальна сума до стягнення складає 15588,74 грн (14999,22+589,52=15588,74). Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов слід задовольнити частково. Пред`являючи позов, позивач поніс 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору (а.с.46) та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с.9). Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 58,53 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1417,83 грн судового збору (2422,40 * 58,54% = 1417,83). Судові витрати на професійну правничу допомогу суд розподіляє за правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідача 1755,90 грн (3000,00 * 58,53% = 1755,90). На підставі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054, 1077 ЦК України,

Outcome: partial