Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою перебуває у шлюбі, який між ними зареєстровано [INFO] у якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказував, що спільне життя з відповідачкою не склалося і останні місяці фактичні шлюбні відносини між ними припинено. Проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Зазначав, що він фактично самостійно виховує та утримує дитину, яка проживає разом із ним. Непорозуміння між ними, виникаючі конфлікти в минулому та припинення спільного проживання негативно вплинули на загальну моральну атмосферу в сім`ї, якої вже майже рік не існує. Шлюб набув формального характеру. Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побітових питань спонукали до повного розриву їхніх відносин. Крім того зазначив, що спору щодо місця проживання дитини та поділу майна подружжя у них немає. На підставі викладеного просив розірвати шлюб між ними. Дочку залишити проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та утриманні. У судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Через канцелярію суду надала заяву у якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала, щодо їх задоволення. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 25.02.2021 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №216, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Як встановлено, спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя, інтереси та несумісності характерів. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними припинено. Таким чином, суд вважає, що збереження їх сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Щодо вирішення питання про залишення неповнолітньої дитини проживати разом із батьком, суд зазначає наступне. У позовній заяві [PERSON] зазначив, що спір у сторін стосовно того з ким із батьків буде проживати неповнолітня дочка відсутній, а тому просив залишити дочку після розірвання шлюбу проживати разом із батьком на його самостійному вихованні та утриманні. Також між сторонами укладено нотаріально посвідчений, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Душинською Н.В., договір згідно якого батьки досягли згоди щодо місця проживання їх неповнолітньої дитини, а саме разом із батьком, який буде самостійно її утримувати та виховувати. Дані обставини також підтвердила і відповідачка визнаючи позовні вимоги. Так Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Виходячи з того, що із змісту заяв по суті наданих як позивачем так і відповідачкою жодного сумніву щодо відсутності спору з приводу того з ким буде проживати неповнолітня дитина, у суду не виникає, обидві сторони згідні з тим, що [PERSON] , після розірвання шлюбу залишається й надалі проживати разом із батьком та перебуватиме на його самостійному вихованні та утриманні, виходячи із інтересів дитини, суд вважає, що дане питання можливо вирішити одночасно із вимогою про розірвання шлюбу.

Outcome: approved