Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

19 вересня 2025 року представник КП «Дніпроводоканал» ДМР Соколова Н.О. звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, що надаються за адресою: [ADDRESS] , та на її ім`я, як відповідального квартиронаймача, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач в порушення законодавства у сфері житлово-комунальних послуг в період з квітня 2015 року по червень 2025 року ухилялась від оплати за отримані послуги з водопостачання та водовідведення, в результаті чого, за ними, по особовому рахунку № [NUMBER] , станом на 30.06.2025 року, утворилась заборгованість в сумі 25001,00 гривень, з яких: 22681,80 гривень сума основного боргу за період з квітня 2015 року по червень 2025 року; 263,30 гривень сума 3% річних за період з 07.2018 року по 01.2022 року; 2055,90 гривень інфляційне збільшення за період з 07.2018 року по 01.2022 року. Враховуючи наведене, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за надані послуги в розмірі в розмірі 25001,00 гривень, а також витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 22 вересня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористались. Представник позивача КП «Дніпроводоканал» ДМР - Соколова Н.О. в судове засідання не з`явилась, натомість подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що не заперечує проти заочного порядку вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02 липня 2025 року, відомостей з Єдиного демографічного реєстру (відповідь № 1798827 від 22.09.2025 року), відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачем відповідно до державної програми забезпечення населення України надаються послуги з водопостачання і водовідведення в будинку [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] , а тому між Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачем встановились фактичні відносини з приводу надання зазначених послуг. КП «Дніпроводоканал» ДМР на ім`я відповідального квартиронаймача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.6 статті 1 Закону України від 24.06.2004 №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №1875-ІV) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Частиною 1 статті 2 Закону №1875-ІV визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з пунктом 2 статті 5 Закону №1875-ІV комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За правилами, встановленими пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №1875-ІV, споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 статті 9 Закону №1875-ІV визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом статті 22 Закону України від 10.01.2002 №2918-ІІІ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року №6-2951цс15. Відповідно до розрахунку позивача, сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення, згідно визначених у різні періоди відповідних тарифів, за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована відповідач, складає 22681,80 гривень, що утворилась за період з квітня 2015 року по червень 2025 року. Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання відповідачем послуг позивача, за відсутності доказів на спростування таких обставин і недоведеність зворотного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги та наявність підстав для захисту прав позивача і присудження до стягнення з [PERSON] на користь позивача суми боргу за спожиті послуги в розмірі 22681,80 гривень. Вирішуючи решту заявлених вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного, суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача інфляційних втрат за період з 07.2018 року по 01.2022 року в сумі 2055,90 гривень та трьох відсотків річних за цей же період в сумі 263,30 гривень. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 10 жовтня 2019 року по справі № 205/1460/15-ц, провадження № 61-13198св19. За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, підлягають задоволенню, а тому на користь позивача з відповідача підлягають стягненню заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення станом на 30.06.2025 року в розмірі 25001,00 гривень, з яких: 22681,80 гривень сума основного боргу за період з квітня 2015 року по червень 2025 року; 263,30 гривень сума 3% річних за період з 07.2018 року по 01.2022 року; 2055,90 гривень інфляційне збільшення за період з 07.2018 року по 01.2022 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За звернення до суду з позовною заявою, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 гривень. Доказів понесення інших витрат, на час розгляду справи, сторонами не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень на відповідача.

Outcome: approved