Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», звернулось в суд з позовом до відповідача до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 13 341,28 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір за №1036605 про надання коштів на умовах фінансового кредиту. Згідно з кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у сумі 3500 грн, на строк 30 днів. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало та перерахувало кредитні кошти в розмірі 3500 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Додатковими договорами від 12 жовтня 2020 року та від 13 листопада 2020 року строк кредитного договору продовжено до 14 грудня 2020 року. Відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору та допустив виникнення заборгованості в розмірі 13 341,28 грн, з яких 3500 грн заборгованість за тілом кредиту, 8177,50 грн заборгованість за відсотками та 1663,78 грн інфляційне збільшення. 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко фінанс» укладено договір факторингу за №015-220221, відповідно до умов якого до ТОВ «Сіроко фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. 21 серпня 2024 року між ТОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу за №20240821-1, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Окрім того, просить стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 7000 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] в електронній формі був укладений договір за №1036605 про надання кредиту (далі - Договір). Вказаний Договір підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису. Згідно умов кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язався надати відповідачу кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту кредит. Сума кредиту складає 3 500 грн, строк кредиту 30 днів (п.п. 1.2., 1.3. Договору). Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору. Згідно умов п. 1.4 Договору, тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання Клієнтом умов Договору та становить: - знижена процентна ставка становить 0,95% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (346,75 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів; - стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки. Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] (п. 2.1). Згідно довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №2643_241009093032 від 09 жовтня 2024 року встановлено, що 10 вересня 2020 року на картку № [NUMBER] було зараховано грошові кошти в розмірі 3500 грн. 12 жовтня 2020 року та 13 листопада 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали додаткові договори до Договору №1036605 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 10 вересня 2020 року, згідно умов яких, строк користування кредиту продовжено до 14 грудня 2020 року, процентна ставка 1,90% в день. 22 лютого 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу за №015-220221, згідно умов якого, Фактор зобов?язався передати грошові кошти в погодженій сумі, а Клієнт зобов?язався відступити Факторові свої Права грошової вимоги до Боржників за зобов?язаннями, що визначені в Реєстрі прав грошових вимог, погодженому Сторонами за цим Договором за формою згідно з Додатком №2 (надалі - Реєстр). Відповідно до умов п. 4.3. вказаного Договору, на виконання умов цього Договору, переуступлені за Реєстром Права грошових вимог переходять до Фактора з моменту підписання сторонами Акта прийняття-передання відповідного Ресстру прав грошових вимог (Додаток 3) та виконання Фактором зобов?язання з передачі Клієнтові суми Фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх зобов?язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою Фактору з дня виникнення права вимоги до Боржника). Відповідно до витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог №015-220221/02 від 19 травня 2021 року, до ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором №1036605 від 10 вересня 2020 року на суму 11 677,50 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту та 8177,50 грн заборгованість за відсотками. Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів АТ «ОТП Банк» №41 від 25 травня 2021 року встановлено, що ТОВ «Сіроко фінанс» сплатило на рахунок ТОВ «Лінеура Україна» 1 760 928,99 грн за договором факторингу №015-220221від 22 лютого 2021 року. 21 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (Фактор) та ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу за №20240821/1. Відповідно до положень п. 1.1 Договору факторингу, Фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно із положеннями п. 2.1. вказаного Договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги відбувається в наступному порядку: Клієнт формує та надає Фактору інформацію згідно з Реєтром прав необхідну для оцінки Заборгованостей Боржників, електронну пошту Фактора за формою, погодженою Сторонами у відповідному додатку до цього Договору; У випадку погодження такої інформації, Фактор формує Реєстр права вимоги та надсилає Клієнту підписану скановану копію такого Реєстру електронною поштою, а протягом наступного робочого дня - надсилає два (2) екземпляри підписаного Реєстру в паперовому вигляді. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід?ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги. Як вбачається із витягу з реєстру прав вимог №20240821/1 від 17 червня 2025 року, від ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» до ТОВ «ФК «ФК «Артеміда-ф» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1036605 від 10 вересня 2020 року в сумі 11 677,50 грн. Як вбачається з детального розрахунку заборгованості [PERSON] , станом на 17 червня 2025 року заборгованість за кредитним договором №1036605 від 20 вересня 2020 року становить 13 341,28 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту, 8177,50 грн заборгованість за відсотками та 1663,78 інфляційне збільшення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Отже, між сторонами досягнута згода щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний договір. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з вимогами ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. В силу вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З матеріалів справи встановлено, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір за №1036605 за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн, шляхом перерахування ТОВ «Лінеура Україна» кредитних коштів на платіжну картку відповідача, зі сплатою процентів. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином. Відповідач зобов`язань не виконав та у встановлений строк коштів не повернув. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13 341,28 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту, 8177,50 грн заборгованість за відсотками та 1663,78 інфляційне збільшення. Від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №1036605 від 10 вересня 2020 року, на підставі договору факторингу за №015-220221 від 22 лютого 2021 року та витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог №015-220221/02 від 19 травня 2021 року. Від ТОВ «ФК «Сіроко фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги до боржника [PERSON] згідно кредитного договору за №1036605 від 10 вересня 2020 року, на підставі договору факторингу за №20240821/1 від 21 серпня 2024 року та витягу з реєстру прав вимог №20240821/1 від 17 червня 2025 року. Докази про те, що договори визнані недійсними чи їх дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані. Таким чином, позивач, як новий кредитор, вправі вимагати у відповідача повернення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3500 грн та 8177,50 грн заборгованість за відсотками, на загальну суму 11 677,50 грн. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованості за договором про надання кредиту за №1036605 від 10 вересня 2020 року в розмірі 11 677,50 грн, з яких: 3500 грн заборгованість за тілом кредиту та 8177,50 грн заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 7 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: - договір про надання правової допомоги за №20250613-6Ш від 13 червня 2025 року, укладений між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», пунктом 4.2. сторони погодили, що у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7000 грн; - розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] за кредитним договором №1036605 від 10 вересня 2020 року. Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги у розмірі 7 000 грн під час розгляду у суді даної справи. Враховуючи висновки суду про задоволення позову та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved