Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив - стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 787820068 від 22.10.2023 у розмірі 26 854,37 грн та судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 22.10.2023 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір № 7878200068 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На підставі зазначеного договору відповідач отримав суму 6 250 грн. Кредитор зобов`язання щодо видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту відповідача виконав у повному обсязі. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01. 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивач зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача на момент подачі позовної заяви становить 26 854,37 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2025 року було вирішено перейти до розгляду цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подала до суду відзив, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази зарахування їй кредитних коштів за договором кредитної лінії № 787820068 від 22.10.2023. На думку відповідача, посилання позивача на платіжне доручення № f870844a-e0aa-463c-9fa4-9066200341db від 22.10.2023 як на доказ перерахування кредитних коштів є безпідставним, оскільки це платіжне доручення створене самим кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та не містить підпису уповноваженої особи банківської установи і печатки банку, через який нібито здійснено платіж. Щодо переходу права вимоги до позивача відповідач зазначила, що з наданих позивачем електронних копій договорів факторингу та витягів з реєстру прав вимоги не вбачається та не підтверджується факт передачі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до відповідача за зазначеним договором кредитної лінії на користь позивача. Крім того, відповідач зазначила, що вона не була належним чином повідомлена про зміну кредитора за договором № 787820068, про що, на її думку, свідчить повна відсутність будь-яких повідомлень щодо заміни кредитора. Також, на її думку, відсотки за користування кредитом розраховані помилково. За твердженням відповідача, заявлені позивачем проценти за користування кредитом у сумі 20 620,47 грн є несправедливими та надмірними в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо витрат на правничу допомогу відповідач зазначила, що їх розмір є необґрунтованим і завищеним з огляду на незначну складність справи. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій звернув увагу, що відповідач самостійно вказала номер платіжної картки, на яку бажала отримати кредитні кошти. На підтвердження позивач надав платіжне доручення з відміткою товариства. Позивач наголосив, що згідно з реєстром боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 854,37 грн, що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників за цим договором. При цьому, на думку позивача, відсутність письмового повідомлення боржника про заміну кредитора не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань за кредитним договором. Позивач звернув увагу, що за висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не був повідомлений про передачу права вимоги іншій особі, не звільняється від обов`язку погашення заборгованості, а лише має право виконати зобов`язання первісному кредитору, і таке виконання вважається належним. Позивач зауважив, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, не впливає на характер, обсяг та порядок виконання ним обов`язків і не може сама по собі свідчити про необґрунтованість позовних вимог. Нідтвердження позовних вимог надано розрахунки заборгованості, сформовані та підписані з використанням електронного підпису ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». За твердженням позивача, наступними факторами жодних додаткових нарахувань не здійснювалося. Позивач наголосив, що алгоритм нарахування заборгованості визначений та погоджений сторонами у кредитному договорі № 787820068 від 22.10.2023. За цим договором позичальнику надано дисконтний період кредитування тривалістю 30 днів від дати отримання першого траншу, протягом якого він може збільшувати суму кредиту в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання нового траншу в особистому кабінеті, а також частково повертати суму кредиту (п. 3.1). Позивач наголосив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» здійснювали нарахування процентів виключно в межах строків, визначених п. 8.3.2 та п. 8.4 кредитного договору. Сторонами було узгоджено розмір кредиту, валюту зобов`язання, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення електронного договору шляхом його підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позові просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.10.2023 між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір № 7878200068 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (п. 2.1 договору). Згідно з п. 2.3 договору кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 6250 грн 00 коп. 22.10.2023 (що є датою надання Кредиту). Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором (п. 3.1 договору). Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3843 грн 90 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору). Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5168-74XX-XXXX-3147, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 договору). Згідно з п. 8.3 договору Протягом Дисконтного періоду кредитування зобов`язання Позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування Кредитом визначають наступним чином: За період від дати видачі Кредиту до 21.11.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 748,25 (сімсот сорок вісім цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,05 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка); У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 21.11.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 747,34 (сімсот сорок сім цілих тридцять чотири сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,05 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Індивідуальна процента ставка). Згідно з п. 8.4 договору після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Кредитор зобов`язання щодо видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту відповідача виконав у повному обсязі. Факт отримання кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням № f870844a-e0aa-463c-9fa4-9066200341db від 22.10.2023, призначення платежу: «Переказ коштів згідно договору № 787820068 від 22.10.2023, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer» та випискою по руху коштів, витребуваною ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року, з якої вбачається, що 22.10.2023 відповідачу були зараховані кошти у розмірі 6 250 грн, вказаний доказ спростовує доводи відповідача щодо того, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази видачі кредиту у заявленій сумі. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 787820068 від 22.10.2023, становить 26 854,37 грн, яка складається з: - прострочена заборгованість за сумою кредиту становить: 6 233,90 грн; - прострочена заборгованість за процентами становить: 20 620,47 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, власного розрахунку чи доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором суду не надано. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому шляхом укладення додаткових угод строк договору було продовжено до 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Надалі між сторонами укладено додаткові угоди № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, якими строк дії договору продовжено до 31.12.2024. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 264 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 11 249,69 грн. 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024 до договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 854,37 грн. 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 26 854,37 грн. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦПК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15. Відповідачем було подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому вона просила витребувати у позивача оригінали наступних письмових доказів: - договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод і додатків до нього; - акта приймання-передачі реєстру прав вимоги № 264 від 26.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; - реєстру прав вимоги № 264 від 26.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; - договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024 та додаткових угод і додатків до нього; - акта приймання-передачі реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024 до договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024; - реєстру прав вимоги № 1 від 19.12.2024 до договору факторингу № 19/1224-01 від 19.12.2024; - договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 та додаткових угод і додатків до нього; - акта приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025; - реєстру боржників від 04.06.2025 до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. Від позивача надійшло заперечення на вказане клопотання, в якому він просив клопотання про витребування оригіналів документів залишити без задоволення, оскільки в клопотанні не вказано обставини, які можуть підтвердити цей доказ, а також підстави, з яких випливає, що цей доказ має позивач. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч. ч. 2,3 ст. 83 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 3-5 ст. 95 ЦПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Згідно з ч. 2-4 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду через систему Електронний суд, а до позовної заяви додані в електронному виді копії відповідних письмових та електронних доказів, які мають доступну якість відтворення та підписані електронним цифровим підписом. Такий спосіб подання суду доказів узгоджується з положеннями ст. 95 ЦПК України. Частина 6 ст. 95 ЦПК України передбачає, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Суд зазначає, що, переважна більшість оригіналів доказів, зазначена у клопотанні, відсутня у позивача, про що прямо зазначено у переліку додатків до позовної заяви. Крім того, відповідачем не наведено жодних доводів, які б прямо чи опосередкованого обґрунтовували сумнів відповідача у достовірності вказаних документів. Враховуючи, що ч. 6 ст. 95 ЦПК України визначене право, а не обов`язок суду витребувати оригінал письмового доказу, та за відсутності будь-яких доводів, які б обґрунтовували сумнів відповідача у відповідності поданої копії (електронної копії) оригіналу, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача. У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, порушивши умови кредитного договору. Оскільки умовами укладених договорів факторингу передбачено перехід права вимоги з моменту підписання реєстру права вимоги та не пов`язано з оплатою за договором факторингу, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал», перейшло право вимоги за договором кредитної лінії № 787820068 від 22.10.2023, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Суд відхиляє доводи відповідача щодо неповідомлення її про відступлення права вимоги, адже тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору, і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо неправомірного нарахування процентів за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Разом з цим, суд звертає увагу на те, що згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Разом з тим, як вбачається з умов кредитного договору, розмір відсотків був чітко та однозначно визначений п. 8.3-8.5 договору, і саме у такому розмірі відсотки за користування кредитом були нараховані кредитором, що вбачається з розрахунків заборгованості. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із кредитором, якщо дійсно вважав встановлення відсотків за користування кредитними коштами несправедливою умовою, натомість, відповідач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, позичальник засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором. Суд звертає увагу, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України, при укладенні кредитного договору відповідач був повідомлений про розмір відсотків, порядок їх сплати та інші суттєві обставини договору, і добровільно уклав цей договір та користувалася отриманими коштами. За таких обставин, враховуючи, що наведені позивачем доводи та докази не спростовані відповідачем, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025, додаткову угоду № 25770843622 до договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу, з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її складність, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 5 000 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved