Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

I. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03.03.2015 позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до відповідача [PERSON] (про усунення обмежень права спільної часткової власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватний будинок по [ADDRESS] належить співвласникам згідно ідеальних долей. До будинку відноситься земельна ділянка площею 2035 кв. м. згідно рішення Уманського міськвиконкому №576 від 1.12.1954 р. До земель приватної власності належить 1475 кв. м, а 560 кв. м. знаходиться у спільній власності з визначенням частки кожного співвласника. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникло за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2004 р. Поділ земельної ділянки на частки здійснений за умови рівності всіх співвласників, що складає 1/6 від спільної власності. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] всупереч встановленому судом порядку порушила його право на користування земельною ділянкою спільної власності у розмірі 560 кв. м. та провела самочинне будівництво (без згоди позивача на використання спільної власності, відсутність дозволу на будівництво, проектної документації і узгоджень) своєї кухні з використанням спільної земельної ділянки, що суттєво порушує права та інтереси позивача, норми співіснування. Додатково знищені межові знаки. Зменшена площа земельної ділянки спільної власності. Створені інші незручності, добудова кухні перекрила тротуар. Змінила правила пішохідного руху на подвір`ї. Додатково без дозволу [PERSON] використовує спільну земельну ділянку для проведення підприємницької діяльності, пов`язаної з прийомом різних хворих, що несе ризик для здоров`я мешканців будинку, порушує законодавство про охорону довкілля і санітарні норми. На підставі викладеного позивач просить суд: 1. Зобов`язати [PERSON] усунути обмеження права спільної часткової власності на земельну ділянку загального користування і незаконного заволодіння частиною спільної ділянки, зміни внутрішніх меж і порядку користування; 2. зобов`язати [PERSON] провести роботи по відновленню порядку користування відповідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2004 р.; 3. зобов`язати [PERSON] самовільно зайняті землі привести у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно збудованої кухні і господарських споруд з відновленням меж та повернути їх до земель загального користування; 4. заборонити [PERSON] проведення підприємницької і непідприємницької діяльності (зокрема незаконну лікувальну діяльність) з використанням спільної часткової власності загального користування, що обмежує права співвласників і порушує санітарні норми мешканців будинку; 5. зобов`язати [PERSON] відновити зруйноване дорожнє покриття проїзду і тротуару загального користування; 6. зобов`язати [PERSON] отримати дозвіл на викиди в атмосферне повітря шкідливих речовин від автомобіля і припини його паркування на спільній території; 7. зобов`язати [PERSON] винести в натуру межі своєї земельної ділянки згідно проекту землеустрою; 8. стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача збитки і витрати, завдані її незаконними діями. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ребрини К.Г. від 05.03.2015 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 24.04.2015 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.06.2015 р. скасовано ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2015 року, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 19.08.2015 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про внесення змін та доповнень до позовних вимог, у якій останній просив зобов`язати [PERSON] повернути у повному обсязі самовільно зайняту земельну ділянку до земель загального користування мешканців будинку і привести її у придатний для використання стан, а раніше заявлені позовні вимоги п.1 7 позовної заяви вилучити із розгляду. Ухвалою від 17.09.2015 року зупинено провадження у справі до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] до директора ПП «Геоплан» Кузуб Т.В. про неправдивий експертний висновок. 03.04.2017 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій останній просив зобов`язати [PERSON] ліквідувати незаконно влаштовану стоянку для авто в дворовому просторі будинку [ADDRESS] , і встановити судову заборону на використання [PERSON] земель спільного користування для парковки. 07.06.2019 року ухвалою головуючого судді Коваля А.Б. відновлено провадження у справі та прийнято справу до свого провадження. 07.06.2019 зупинено провадження у справі. 23.03.2021 року головуючою суддею Гудзенко В.Л. прийнято справу до свого провадження. 03.07.2025 року поновлено провадження у справі та задоволено самовідвід судді Гудзенко В.Л. 07.07.2025 головуючим суддею Душиним О.В. прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.09.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Станом на день розгляду справи відповідач не надала до суду відзиву чи заперечення на позовну заяву. Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви та висновки суду. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №7084488 від 22.04.2005 будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у власності [PERSON] частка 1/6, [PERSON] частка 1/6, [PERSON] частка 1/10, [PERSON] частка 13/100, [PERSON] частка 61/300, [PERSON] частка 233/1000. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , виділено в користування співвласникам: - [PERSON] земельну ділянку площею 384 кв. м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного коритування відповідає 23,3/100 частки земельної ділянки; - [PERSON] земельну ділянку площею 248, 5 кв. м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; -\~ [PERSON] земельну\~ділянку площею\~248,\~5\~кв.\~м.,\~що разом\~з 1/6\~площі земельної\~ділянки спільного користування відповідає 1/6 частки земельної ділянки; - [PERSON] земельну ділянку площею 278 кв. м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 18/100 частки земельної ділянки; - [PERSON] земельну ділянку площею 114 кв. м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 10/100 частки земельної ділянки; - [PERSON] земельну ділянку площею 221 кв. м., що разом з 1/6 площі земельної ділянки спільного користування відповідає 15,3/100 частки земельної ділянки. В спільне користування співвласникам виділено земельну ділянку під спільним подвір`ям, земельна ділянка обмежена тильним фасадом житлового будинку і підпорною бутовою стіною з проходом до неї шириною один метр вздовж металевого огородження з тильного боку будинковолодіння, земельна ділянка шириною один метр вздовж підпорної бутової стіни від [ADDRESS] до житлового будинку для забезпечення можливості ремонту підпорної бутової стіни та спільного внутрішньодворового водопроводу, цегляне огородження товщиною 0,5 метрів з боку [ADDRESS] та з боку землекористування [ADDRESS] до місця, де цегляне огородження являється тильною стіною господарський споруд, бутова підпорна стіна. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Позивач вказує,\~що відповідач [PERSON] всупереч встановленому судом порядку порушила його право на користування земельною ділянкою спільної власності у розмірі 560 кв. м. та провела самочинне будівництво (без згоди позивача на використання спільної власності, відсутність дозволу на будівництво, проектної документації і узгоджень) своєї кухні з використанням спільної земельної ділянки, що суттєво порушує права та інтереси позивача, норми співіснування. Додатково знищені межові знаки. Зменшена площа земельної ділянки спільної власності. Створені інші незручності, добудова кухні перекрила тротуар. Змінила правила пішохідного руху на подвір`ї. Інших доказів на підтвердження викладених обставин позивачем суду не надано. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при розпорядженні [PERSON] часткою земельної ділянки, що належить їй на прав спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст. ст.77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed