Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому, просить зобов`язати відповідача заповнити та видати їй належно оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки у сумі 10286,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 19.09.2019 року уклала трудовий договір з ФОП [PERSON] , за умовами якого мала виконувати роботу головного бухгалтера, а ФОП [PERSON] був зобов`язаний їй виплачувати заробітну плату. Попрацювавши по травень 2021 року вона вирішила звільнитись, оскільки відповідач мав заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску за працівників, в тому числі і за неї. Повідомивши відповідача заздалегідь про намір розірвати трудовий договір, останній не заперечував, тому звільнення мало відбутись 25.05.2021 року, але 25.05.2021 він не здійснив запис у трудову книжку, мотивувавши своєю зайнятістю і попросив її додатково допомогти по бухгалтерії. За домовленістю вона вийшла на роботу 26.05.2021, але і тоді запису про звільнення не отримала, а 27.05.2021 відповідач повідомив її, що буде проводити ремонт в бухгалтерії і зробить запис пізніше. 28 травня 2021 року вона приїхала на роботу, але відповідач повідомив їй, що нічого їй не винен та відмовився робити запис у трудовій книжці, а також не допустив до кабінету бухгалтерії для того, щоб вона могла забрати речі. Вона викликала поліцію, але їй не вдалося потрапити до кабінету бухгалтерії, 31.05.2021 року вона також не потрапила до кабінету і не отримала трудову книжку. Враховуючи, що вона отримала від відповідача розрахунок станом на 25.05.2021, виходячи із її заробітної плати 7154,00 грн., то за затримку у видачі трудової книжки за травень відповідач має сплатити 1506,10 грн., за червень -7154,00 грн., за липень 1625,90 грн., а разом 10286,00 грн. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2021 року витребуваня від фізичної особи-підприємця [PERSON] належним чином посвідчені копії наказу про звільнення [PERSON] , довідки про розмір її заробітної плати, трудового договору, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] . З витягу до акту приймання-передавання справ та речових доказів Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2022 року вбачається, що на виконання розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення змін до частини 7 статті 147\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів» щодо визначення територіальної підсудності судових справ» від 03.03.2022 №2112-ІХ, якими змінено територіальну підсудність справ, зазначену справу 01.04.2022 року передано до Полтавського районного суду Полтавської області. Ухвалою Полтавського районного\~суду Полтавської\~області від\~08.12.2023\~року зазначену\~цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказану цивільну справу передано в провадження суді [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2024 року цивільну справу прийнято до провадження і призначено проведення судового засідання з викликом сторін. Від позивача [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином в порядку\~ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою місцезнаходження, які повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1. 2\~ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58. У п.2.3 Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. У п. 2.4. Інструкції вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з п. 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Згідно з п.4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до\~ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Суд звертає увагу, що\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі»\~(надалі Закон) від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ, що набрав чинності 10 червня 2021 року, відбулося скасування вимоги щодо видачі оригіналу трудової книжки при звільненні працівника та відповідальності за затримку у видачі. При цьому до внесення змін згідно до\~Закону України від 05.02.2021 року № 1217-IX\~попередня редакція частини 1\~статті 47 КЗпП України\~передбачала, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Разом із тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.5\~Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї\~Інструкції\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. З набранням чинності\~Закону України\~від 05\~лютого 2021\~року №\~1217-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі (10 червня 2021 року) та після закінчення перехідного періоду, паперова трудова книжка фактично втрачає статус обов`язкового документу, але працівники, які хочуть отримувати відомості про трудову діяльність саме в паперовій формі, зможуть користуватися й надалі такою можливістю. Тобто, якщо раніше\~стаття 47 КЗпП України\~передбачала обов`язок роботодавця видати у день звільнення працівнику належно оформлену трудову книжку, а порушення такого обов`язку мало суттєві матеріальні наслідки для роботодавця, то починаючи з 10 червня 2021 року, у роботодавця зникає обов`язок видавати працівнику трудову книжку, а тому невнесення будь-яких відомостей про звільнення працівника у паперову трудову книжку та її невидача, не нестиме будь-яких наслідків для роботодавця. При цьому період виплати середнього заробітку обмежується часом, протягом якого діяла редакція частини п`ятої\~статті 235 КЗпП України, що передбачала виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, до внесення змін згідно із Законом України від 5 лютого 2021 року, який набрав чинності з 10 червня 2021 року. Зі слів позивачки [PERSON] , вона працювала на посаді головного бухгалтера у фізичної особи-підприємця [PERSON] з 19 вересня 2019 року на підставі трудового договору. В той час матеріали справи не містять копії наказу про зарахування позивачки на посаду головного бухгалтера, наказу про її звільнення, будь-яких копій трудового договору. В наданій копії трудової книжки [PERSON] міститься запис про прийняття її на посаду головного бухгалтера до ФОП [PERSON] , проте відсутня печатка на вказаному записі у трудовій книжці, що не є належним підтвердженням прийняття її на роботу. Будь-яких інших документів, які б підтвердили перебування позивачки у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , позивачка не надала. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначила, що оригінал трудової книжки знаходиться у неї. В той же час, матеріали справи не містять доказів звернення [PERSON] до відповідача з вимогою видати їй трудову книжку чи здійснити в ній відповідний запис про звільнення, до суду вона звернулася 18.06.2021. Таким чином позивачкою не підтверджено перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , звільнення її у вказаний нею час, а отже і обов`язок відповідача вносити в трудову книжку позивачки записи про її звільнення і стягнення з нього середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки. А звернення позивачки 31 травня 2021 року із заявою до ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області стосовно вжиття заходів до її колишнього керівника [PERSON] за колишнім місцем праці стосовно відмови проставлення в її трудовій книжці відмітки про звільнення не є таким доказом. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає\~\~справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом\~\~випадках. Згідно з ч.ч.1,5\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають як необґрунтовані та недоведені, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. \~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed