Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2025 року у справі № 571/1770/25, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лісопереробна компанія» завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 259371,84 гривень (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч триста сімдесят одну гривню 84 копійки), судовий збір у розмірі 3890,58 гривень (три тисячі вісімсот дев`яносто гривень 58 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 гривень (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок). Представник позивача адвокат Цуняк В.Й. в системі "Електронний суд" 20 жовтня 2025 року подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої просить винести по даній справі додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Українська Лісопереробна компанія» понесені та ще не стягнуті витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. (двадцяти п`яти тисяч гривень) відповідно до доданих розрахунків та доказів. До заяви про ухвалення додаткового рішення додано договір №11 про надання правничої допомоги укладений між ТОВ «Українська лісопереробна компанія» та АО «Адвокатська контора Цуняка», копію платіжної інструкції №1812 від 16.06.2025, на суму 50000 грн., розрахунок звіт наданої правничої допомоги. Від сторони відповідача у справі будь-яких клопотань, в тому числі про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали заяви про винесення додаткового рішення та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 3) ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1) ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин 1-7 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано договір №11 про надання правничої допомоги укладений між ТОВ «Українська лісопереробна компанія» та АО «Адвокатська контора Цуняка», копію платіжної інструкції №1812 від 16.06.2025, на суму 50000 грн., розрахунок звіт наданої правничої допомоги. Пунктом 4.1 договору передбачено порядок здійснення розрахунків, а саме вказано, що за виконання умов договору, клієнт сплачує гонорар у вигляді фіксованого розміру, а саме 50000 гривень. Відповідно розрахунку-звіту наданої правничої допомоги від 19.10.2025, адвокатом надано обсяг послуг на загальну суму 50000 грн. Таким чином, із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих послуг адвокатом позивачу складає 50000 грн. Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15.10.2025 у даній справі ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача у тому числі та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 гривень (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). Суд враховує, що від сторони відповідача клопотання зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило. Зважаючи на вказане та беручи до уваги характер правовідносин у справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що з [PERSON] в користь ТОВ «Українська лісопереробна компанія» слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 25000 гривень, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Outcome: approved