Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

23 червня 2025 року [PERSON] звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області з вказаною заявою, в якій з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, просила суд, встановити факт смерті старшого солдата в/ч [NUMBER] [PERSON] в н.п. Євгенівка, Донецької області, під час проходження військової служби і виконання ним обов?язків військової служби, пов?язаної з захистом Батьківщини і забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку зс рф. 24.02.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням збройних сил рф, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.02.2022 р. № 2102-ІХ - в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до сьогодні. Заявниця вказує, що вона не є родичкою [PERSON] через відсутність будь-яких родинних зв?язків, але є його єдиною близькою людиною, так як останній був сиротою та вихованцем дитячого будинку, де вони познайомились. [PERSON] був мобілізований у лютому 2022 р. з проходженням військової служби у в/ч [NUMBER] , а 08.07.2024 р. вона отримала сповіщення № [NUMBER] [INFO] про те, що стрілець-помічник гранатометника в/ч [NUMBER] [PERSON] зник безвісті [INFO] в районі н.п. Євгенівка, Донецької області. Заявниця вказує, що встановлення факту смерті військовослужбовця [PERSON] потрібно їй для проведення державної реєстрації смерті останнього та оформлення спадкових прав. Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.06.2025 р. відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду з викликом сторін (а.с. 49). Заявниця в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належим, особисто під підпис, причини неявки не повідомила, надіславши до суду заяву про слухання справи за її відсутності (а.с. 97). 16.05.2025 р. на електронну адресу суду надійшло заперечення на заяву про встановлення факту смерті від представника заінтересованої особи - Міністерства оборони України, в якому він просить відмовити у задоволенні заяви [PERSON] , вказуючи на передчасність подачі такої заяви з посиланням на постанови ВС від 02.04.2025 р. № 753/11685/24 та від 31.05.2023 р. № 177/11/20, з огляду на продовження бойових дій на місці ймовірної загибелі [PERSON] , а також, у зв?язку з тим, що тіло зниклого безвісті [PERSON] за місцем події не знайдено, відомості про закриття кримінального провадження відсутні, посилаючись на постанову ВС від 25.09.2024 р. № 759/980/24 (провадження № 61-8361св24), в якій колегія суддів звернула увагу на те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі, у зв?язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт - правильним буде звернення до суду з заявою про оголошення судом особи померлою (ч. 2 ст. 46 ЦК України), а не з заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). При чому, з посиланням на судову практику, вказані висновки були неодноразово застосовані ВС у постановах від 13.03.2024 р. у справі № 204/7924/23 (провадження № 61-16728св23), від 06.06.2024 р. у справі № 188/56/24 (провадження № 61-6215св24), від 28.02.2024 р. у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23) та ін. Аналогічною за змістом була отримана судом через електронний суд, заява представника заінтересованої особи в/ч [NUMBER] про відмову у задоволенні заяви [PERSON] (а.с. 80-85). Представниця заінтересованої особи Овідіопольського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з?явилась, причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи за її відсутності, письмових пояснень чи заперечень суду не надала, хоча повідомлялась про дату, час та місце розгляду заяви належним чином (а.с. 73). Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про визнання фізичних осіб безвісно відсутніми або померлими. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У своїй постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 КЦС ВС дійшов висновку, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення заяви про оголошення військовослужбовця померлим, Верховний Суд виходив із того, що існують достатні підстави, підтверджені належними доказами, для оголошення особи загиблою під час виконання військового обов`язку по захисту держави України у російсько-українській війні від дня вірогідної смерті [INFO] . Крім того, з урахуванням конкретних обставин справи, оголошення особи померлою можливе і після спливу шести місяців з дня настання відповідної події. У цій справі апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог частини другої статті 46 ЦК України, вказавши, що шестимісячний строк, передбачений цією нормою - слід обраховувати з моменту настання події, а не з моменту закінчення дії воєнного стану на території держави. Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України). Район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»). Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Основними видами бойових дій є - оборона та наступ. Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. Крім цього, у постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22 від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 - Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь, на думку суду, вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). За приписами ст.ст 305, 306 ЦПК України - заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника і у неї повинно бути зазначено для якої мети необхідно заявникові оголосити фізичну особу померлою. Верховний Суд наголошує, що суд - не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, враховуючи, що оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою. Водночас частиною другою статті 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку - не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. За правилами доказування, визначеними ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим - не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності. Відповідно до Постанова КЦС ВС від 29 січня 2020 року у cправі № 154/2135/17 - у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв?язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою - для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 (провадження № 61-15733св23), від25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23 (провадження № 61-16074св23). Водночас, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою (частина перша статті 48 ЦК України). Так, 24.02.2022 року, у зв`язку із повномасштабним вторгненням збройних сил рф, Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.02.2022 р. № 2102-ІХ - в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє до сьогодні. Заявниця вказує, що вона - не є родичкою [PERSON] через відсутність будь-яких родинних зв?язків, але є його єдиною близькою людиною, так як останній був сиротою та вихованцем дитячого будинку, де вони познайомились. [PERSON] був мобілізований у лютому 2022 р. з проходженням військової служби у в/ч [NUMBER] , а 08.07.2024 р. вона отримала сповіщення № [NUMBER] [INFO] про те, що стрілець-помічник гранатометника в/ч [NUMBER] [PERSON] зник безвісті [INFO] в районі н.п. Євгенівка, Донецької області. Вказані відомості внесені ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області за заявою заявниці до ЄРДР № 1202441623800000360 від 09.07.2024 р. за ознаками злочину, передбаченими ч. 1 ст. 115 КК України. Наказом командира в/ч [NUMBER] № 270 від 03.07.2024 р. ініційовано проведення службового розслідування за фактом зникнення безвісті старшого солдата [PERSON] під час штурмових дій противника, в ході якого не встановлено фактів добровільної здачі в полон, самовільного залишення в/ч [NUMBER] , дезертирства, або вчинення самокаліцтва (самогубства) старшим солдатом [PERSON] , а встановлено зникнення безвісті останнього. Також, заявниця вказує, що за життя [PERSON] , останній склав нотаріально посвідчений заповіт від 06.09.2023 р. (реєстр. № 394), яким все своє рухоме та нерухоме майно заповідав [PERSON] . Аналізуючи норми права, суд вважає, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22, дійшла таких висновків, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту - було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Щодо встановлення факту смерті на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України, суд зазначає наступне. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов?язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК Україниможливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. Щодо оголошення особи померлою (стаття 46 ЦК України та статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4 ст. 46 ЦК України). Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд у своїй постанові від 28.02.2024 р. у справі № 506/358/22 (провадження № 61-7094св23) дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт - правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Натомість на підтвердження вимог своєї заяви заявниця не надала суду ані копії акта про настання смерті [PERSON] , ані письмової відмови відповідного ДРАЦСу у реєстрації смерті [PERSON] , а у сповіщенні № [INFO] йдеться про те, що стрілець-помічник гранатометника в/ч [NUMBER] [PERSON] зник безвісті [INFO] в районі н.п. Євгенівка, Донецької області, як і в наказах командира в/ч [NUMBER] , акті службового розслідування за фактом зникнення безвісті старшого солдата [PERSON] , тобто йдеться про припущення смерті останнього. Вказані докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього. З огляду на це підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті військовослужбовця [PERSON] у певний час, під час виконання бойового завдання за пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України немає. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявниці вірогідного припущення про смерть [PERSON] , заявниця не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлим на підставі частини другоїстатті 46 ЦК України.

Outcome: dismissed