Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», діючи через свого представника Владко Р.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, права вимоги за яким перейшли до Позивача на підставі укладеного договору факторингу. Вказує, що 13.10.2022 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3213611, за яким Позичальнику надано грошові кошти у сумі 3 000 грн. 00 коп. строком на 363 дні. Внаслідок невиконання умов договору утворилась заборгованість у розмірі 22 812 грн. 90 коп., яка складається з основного боргу 3 000 грн. 00 коп. та відсотків 19 812 грн. 90 коп. Права вимоги за всіма договорами були відступлені Позивачу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» на підставі укладених договорів факторингу № 01.02-77/23 від 28.11.2023 р. Позивач просить\~суд стягнути\~з [PERSON] \~на його\~користь загальну\~суму заборгованості\~за кредитним\~договором у\~розмірі 22\~812\~грн.\~90\~коп., а також судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору. Відповідач у своїй заяві позовні вимоги визнає лише в частині заборгованості за тілом кредиту, просить суд врахувати його право на припинення нарахування відсотків відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 вересня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 24-25). У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. Представник позивача Владко Р.О. просив розгляд справи провести без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 27-28, 33-34) У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов частково підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи Суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. 13 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 3213611 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням одноразового ідентифікатора. Відповідач пройшов електронну ідентифікацію та верифікацію за допомогою системи BankID НБУ, після чого підтвердив згоду з умовами договору в особистому кабінеті на сайті кредитора. На виконання умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало Відповідачу грошові кошти в сумі 3 000 грн. 00 коп. строком на 363 дні. Позичальник, у порушення умов договору, отримані кошти у визначений строк не повернув, проценти за користування позикою не сплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 22 812 грн. 90 коп., яка складається з основного боргу 3 000 грн. 00 коп. та відсотків 19 812 грн. 90 коп. 28 листопада 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-77/23, відповідно до якого до Позивача перейшло право вимоги за вказаним Договором позики № 3213611. Позивач зазначає, що всі права вимоги за вказаними договорами належним чином відступлені йому як новому кредитору, що підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів боржників, а також розрахунками заборгованості, поданими до суду. Також суд встановив, що відповідач перебуває на строковій військовій службі, що підтверджується довідкою командира [NUMBER] Печерської бригади Національної гвардії України від 01.08.2022 р., витягом з наказу № 122 від 01.08.2022 р., посвідченням серії [NUMBER] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення між сторонами правовідносин щодо надання споживчого кредиту, що підтверджено належними доказами. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно статті 629 України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 22 812 грн. 90 коп. за Договором № 3213611 від 13.10.2022 р. Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань» під час проведення мобілізації дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач є військовослужбовцем, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не повинно було нараховувати відповідачу відсотки за кредитним договором за період перебування відповідача на військовій службі в умовах особливого періоду. Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати боргу за кредитним договором, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову. Позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» слід задовольнити частково, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 3213611 від 13.10.2022 р. у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (заборгованість за основним боргом). В іншій частині позову щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 318 грн. 55 коп. судового збору (3 000 грн. 00 коп. х 2 422 грн. 40 коп. / 22 812 грн. 90 коп.). На підставі викладеного ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial