Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

11.07.2024 ТОВ «ФК «Процент» через систему «Електронний Суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 14034 від 16.06.2024 у розмірі 45 325,00 грн, мотивуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням умов договору. Суддя Деснянського районного суду м. Чернігова Супрун О.П. ухвалою від 15.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в справі, яку призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 18.09.2025, а також витребував у АТ «Сенс Банк» інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку №\~ [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки №\~ [NUMBER] , що належить відповідачці, за період з 16.06.2024 по 21.06.2024 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою №\~ [NUMBER] в період з 16.06.2024 по 21.06.2024; інформацію про всі номери телефону, які знаходяться в анкетних даних [PERSON] 18.09.2025 судове засідання для розгляду справи по суті перенесено на 17,11.2025 у зв`язку з неявкою відповідачки. У судове засідання, призначене на 17.11.2025, представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив позов задовольнити, справу слухати за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка,\~яка оповіщалась\~судом про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи в\~установленому законом\~порядку, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву, заяв та клопотань не подала, у зв`язку з чим за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 16.06.2024 між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 14034 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора 189833 (а.с. 15-19). Відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.3 пункту 1 кредитного договору товариство надає позичальниці грошові кошти в розмірі 7000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором; процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,50 %) користування кредитом; процентна ставка є фіксованою; строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку № 1 до цього договору; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів. Сума загального розміру кредиту та загальних витрат за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору зазначена в Додатку №\~1, що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.6 договору). Також, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Процент», які розміщені на сайті https://procent.com.ua (пункт\~1.5 договору). Кредитний договір від 16.06.2024 № 14034 підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор 189833 було відправлено позичальниці 16.06.2024 на вказаний нею номер мобільного телефону. Вказаний одноразовий персональний ідентифікатор введено позичальницею 16.06.2024 о 14 год. 40 хв., після чого договір уважається підписаним. Також позичальницею підписано Паспорт споживчого кредиту до кредитного договору від 16.06.2024 № 14034, умови описані в якому відповідають умовам кредитного договору (а.с. 22-24). Після підписання вказаного кредитного договору на картку позичальниці перераховано кредитні кошти в сумі 7\~000,00 грн, що підтверджується квитанцією про виплату № 41853-80339-82123 (а.с. 25). Таким чином, ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці фінансовий кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідачка у свою чергу умови кредитного договору належним чином не виконує, унаслідок чого утворилася заборгованість. Як убачається з детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування і погашення) за кредитним договором № 14034 від 16.06.2024, станом на 08.07.2025 загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 45\~325,00 грн, у тому числі: 7\~000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 38\~325,00 грн прострочена заборгованість по невиплаченим процентам за користування кредитом (а.с. 26-31). За приписами частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що за кредитним договором № 14034 від 16.06.2024 здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 16.06.2024 по 16.06.2025 включно з урахуванням процентної ставки 1,5 %, що в сумі складає 38\~325,00 грн. Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір\~денної процентної\~ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Згідно з частиною п`ятої статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Ураховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір було укладено 16.06.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд ураховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про\~споживче кредитування» передбачено,\~що тимчасово, протягом 240 днів з\~дня набрання\~чинності Законом\~України «Про\~внесення змін до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг», що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною другою розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 14034 укладено 16.06.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5 %, яка застосовується позивачем є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Із урахуванням викладеного, суд уважає частково обґрунтованою вимогу ТОВ «ФК «Процент» про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитом та розраховує її з розміру денної процентної ставки в 1 % у період з 16.06.2024 по 16.06.2025, що становить 25\~550,00 грн (7 000,00 х 1 % х 365 днів). Отже, суд дійшов висновку про неналежне виконання [PERSON] грошових зобов`язань за кредитним договором від 16.06.2024 та стягнення з неї кредитної заборгованості в загальному розмірі 32 550,00 грн (7\~000,00 грн + 25\~550,00\~грн). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19). Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Руденко К.В. на підставі Договору про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024 та довіреності ТОВ «ФК «Процент», якою адвоката Руденка К.В. уповноважено представляти інтереси товариства в судах України (а.с. 50-51, 52). Згідно копії Акта приймання-передачі наданих послуг № 36 від 30.04.2025 до Договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 адвокатом [PERSON] надані послуги з правничої допомоги на загальну суму 110 000,00 грн (а.с. 53). Як убачається з копії витягу з реєстру № 1 до Акта приймання-передачі наданих послуг № 36, адвокатом надано послуги зі складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 14034 від 16.06.2025 та клопотання про витребування доказів у даній справі, що у вартісному вираженні становить 9\~000,00 грн, а також складання адвокатського запиту, що вартує 1\~000,00 грн, які належить компенсувати пропорційно до розміру задоволених вимог (71,81 %) за рахунок відповідачки з огляду на відсутність заперечень з її сторони. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (71,81 %) у розмірі 1\~739,53 грн. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial