Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП посилаючи на те, що вона є власницею автомобіля марки Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] . 08.04.2023 року о 22-29 год. на перехресті Броварського проспекту та проспекту Визволителів сталася ДТП за участю автомобіля Renault Sandero, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача та автомобіля марки Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва відповідача визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення за вчинення ДТП. В результаті ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав значні механічні пошкодження, які не дозволяють використовувати його за призначенням без відновлення його попереднього стану, що в свою чергу потребує значних грошових коштів. Для оцінки майнової шкоди проведено експертне дослідження. Відповідно до висновку експерта розмір матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням її автомобіля складає 356 052, 56 грн. Відповідальність відповідача [PERSON] на момент ДТП була застрахована СК «Уніка», яка 30.05.2023 року відшкодувала частину заподіяної шкоди у розмірі 160 00 грн. Отже, різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням складає 196 052,58 грн., яку позивач просить суд стягнути. Крім цього, внаслідок ДТП позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних наслідках пошкодження її майна, які вона перенесла та продовжує переносити, які полягають у порушення її психічного добробуту та душевній рівновагі, оскільки добре налаштований стиль її життя змінився у гірший бік, протягом майже 6 місяців вона залишилась без технічно справного автомобіля, змушена витрачати час на збирання документів, необхідних для пред`явлення позову до суду. Крім цього, боляче кожного дня бачити у дворі пошкоджений автомобіль не маючи достатніх коштів для його відновлення. Моральну шкоду оцінює в розмірі 70 000 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11.10.2023 року відкрито провадження за правилами строщеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 12.10.2023 року відмовлено в задоволені заяви про забезпечення позову. 30.01.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що обсяг матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП позивачу перебільшений настільки, що в самій вимозі її відшкодування вбачається зловживання правом. На підтвердження спричиненої матеріальної шкоди надано висновок експерта № 151 від 12.09.2023 року. Проте вважає, що цей висновок є суперечливим, сумнівним, неоднозначним та необ`єктивним. ДТП мала місце 08.04.2023 року. Схемою ДТП зафіксований перелік пошкоджень транспортного засобу Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] . На момент візуального огляду експертом виявлено більший перелік пошкоджень, які відображені у додатку до протоколу огляду та додатку №1 - фото фіксація об`єкта оцінки. Яким чином таких перелік було встановлено невідомо, так як приховані пошкодження можуть бути виявлені лише за допомогою спеціальних пристроїв у визначений порядок. Висновок експерта № 151 містить акт (протокол) огляду транспортного засобу, де не відображено повний перелік пошкоджень КТЗ, а лише відображено вибіркові ушкодження. Крім цього, у висновку відсутній час огляду, відсутня інформація про обставини ДТП, яка оцінювачем не була витребувана і це з урахуванням того, що оцінювач взяв до уваги вибіркові пошкодження об`єкта оцінки майна. Крім цього, у матеріалах висновку експерта № 151 містяться розділи, які не містять підпису оцінювача, крім останнього аркушу висновку, що теж впливає на вірність відомостей, а це ремонтна калькуляція, аркуші перевірки даних. При цьому, він застосовує похідні дані для розрахунку датована 14.09.2023 року - день складання висновку експерта № 151. Тобто розрахункові дані в часі проводилися через 4 місяці и 24 дня, а фактично огляд через 12 днів після ДТП, що впливає вартість відновлювального ремонту. Крім цього, визначена вартість запчастин є недостовірною і сумнівно. Тому до висновку експерта слід віднестися критично. Щодо моральної шкоди, то позивач не надав жодних належних і допустимих доказів спричинення моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26.02.2024 року за клопотанням представника відповідача призначена транспортно-товарознавча експертиза та зупинено провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25.09.2025 року відновлено провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача на корить позивача матеріальну шкоду в розмірі 196 052,58 грн. та моральну шкоду в розмірі 70 000,00 грн. В судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково, а саме в частині матеріальної шкоди в розмірі 135 974,18 грн. та в частині моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 08 квітня 2023 року близько 22 години 29 хвилин [PERSON] , на перехресті пр-ту Броварського та пр-ту Визволителів у м. Києві, керуючи автомобілем Renault Sandero, д.р.н. [NUMBER] , не був уважним при повороті ліворуч, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення, а став здійснювати маневр наліво між третьою та крайньою правою смугою, внаслідок чого, відбулося зіткнення з автомобілем Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , що рухався прямо з другої смуги, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3 (б) , 10.4 Правил дорожнього руху України. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 01.08.2023 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Судом встановлено, що відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «Уніка», даний факт сторонами в судовому засіданні не заперечується. Також встановлено, що ПрАТ «СК «Уніка» виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 160 000 грн., що не заперечується сторонами та підтверджується скриншотом щодо поповнення картки позивача сумою страхованого відшкодування від ПрАТ «СК «Уніка» в розмірі 160 000 грн. (а.с.30). Внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] був пошкоджений автомобіль Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . На підтвердження суми матеріального збитку позивачем надано до суду висновок експерта № 151 від 12.09.2023 року, з якого вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 356 052,58 грн. Спірною між сторонами обставиною є визначення розміру відшкодування майнової шкоди. Досліджуючи висновок експерта № 151 від 12.09.2023 року суд приходить до висновку, що висновок експерта № 151 від 12.09.2023 року, в розумінні ст. 106 ЦПК не є висновками експерта. Відповідно до ч.1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. 5. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Так, у висновку експерта № 151 від 12.09.2023 року відсутнє посилання, що він підготовлений для подання до суду. В судовому засіданні представник відповідача звернув увагу, що відповідно до даних схеми місця ДТП перелік пошкоджень транспортного засобу Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , відрізняється від переліку пошкоджень, зазначених у висновку № 151 від 12.09.2023 року. За клопотанням відповідача судом було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу. З висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 4647/24-54 від 20.08.2025 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, д.р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 08.04.2023 року в цінах на дату ДТП, складає 295 974,18 грн. Вирішуючи питання про надання переваги одному доказу перед іншим, суд звертає увагу на те, що висновок експерта № 151 від 12.09.2023 року в розумінні ст. 106 ЦПК України не є висновками експерта, а тому суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 4647/24-54 від 20.08.2025 року. За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на наведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 135 974,18 грн. Також позивач вказує, що з вини відповідача [PERSON] позивач зазнала також і моральної шкоди, яку за своїми внутрішнім переконанням оцінила у 70 000,00 грн., й просила відшкодувати шляхом стягнення на свою користь із відповідача, наголошуючи, що моральна шкода полягає у негативних наслідках пошкодження її майна, які вона перенесла та продовжує переносити, які полягають у порушення її психічного добробуту та душевній рівновагі, оскільки добре налаштований стиль її життя змінився у гірший бік, протягом майже 6 місяців вона залишилась без технічно справного автомобіля, змушена витрачати час на збирання документів, необхідних для пред`явлення позову до суду. Крім цього, боляче кожного дня бачити у дворі пошкоджений автомобіль не маючи достатніх коштів для його відновлення. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до абз.1 п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. у редакції Постанови №1 від 27.02.2009 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вказане, суд вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що пошкодження в ДТП автомобіля позивача, належного їй на праві приватної власності, безумовно завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково та із відповідача [PERSON] , на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 20 000,00 грн. Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Застосовуючи принцип диспозитивності, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем було понесено судові витрати у розмірі 3 034,14 грн. зі сплати судового збору. Суд доходить до висновку про необхідність стягнення понесених позивачем судових витрат із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial