Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Заявник [PERSON] за участю заінтересованої особи [PERSON] в порядку окремого провадження, звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просить належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , державного акта на право власності на землю серії ВН, виданого 28 грудня 1999 року на підставі рішення 8 сесії 23 скликання Пилипівської сільської Ради народних депутатів від 17 грудня 1999 року № 48, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 41, на земельну ділянку площею 3,6738 га у межах згідно з планом, з кадастровим номером 0522685300:03:000:0134, яка розташована на території Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого на ім`я « [PERSON] ». Заява мотивована тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на праві приватної власності майно. Серед спадкового майна, що належало померлій на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на землю серії ВН № 41 від 28 грудня 1999 року, є земельна ділянка з кадастровим номером 0522685300:03:000:0134, площею 3,6738 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пилипівської сільської ради Могилів- Подільського району Вінницької області. Водночас у державному акті на право власності на землю серії ВН № 41 від 28 грудня 1999 року зазначено, що документ виданий на ім`я " [PERSON] ", тоді як відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (індексний номер витягу 147909590) від 04 грудня 2018 року та свідоцтва про смерть, виданого 27 червня 2025 року, правильне по батькові - " [PERSON] ". [PERSON] , реалізуючи своє право на розпорядження майном на випадок смерті, 05 червня 2019 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області Кравчук Л.М. та зареєстрований у реєстрі за № 41, відповідно до якого заповіла земельну ділянку з кадастровим номером 0522685300:03:000:0134 площею 3,6738 га [PERSON] та [PERSON] . Заявник зазначає, що не має можливості реалізувати свої права вільного володіння та розпорядження належним йому нерухомим майном, оскільки наявна розбіжність у написанні по батькові в державному акті на право власності на землю зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] » унеможливлює належну ідентифікацію особи як спадкодавця без відповідного судового встановлення факту належності цього майна [PERSON] . Вищезазначене і стало підставою для звернення з даною заявою до суду для встановлення факту належності правовстановлюючих документів про право приватної власності на будівлю заявнику. Ухвалою суду від 17.09.2025 року заяву прийнято до розгляду за правилами окремого провадження та відкрито провадження у цивільній справі. На виконання ухвали суду від 15.10.2025 Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою на адресу суду надіслано належним чином завірену спадкову справу щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] № 51/2025, згідно якої спадкоємцями за заповітом є заявник [PERSON] та [PERSON] . В судове засіданні заявник не з`явився, але подав до суду заяву про здійснення розгляду справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засіданні не з`явився, але подав до суду клопотання про здійснення розгляду справи у його відсутності, заявлені вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, зважаючи на зміст заяви заявника, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Могилів-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27 червня 2025 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй на праві приватної власності майно. Серед спадкового майна померлої знаходиться земельна ділянка з кадастровим номером 0522685300:03:000:0134 площею 3,6738 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Пилипівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Право власності на зазначену земельну ділянку посвідчено державним актом на право власності на землю серії ВН № 41 від 28 грудня 1999 року. Однак у державному акті по батькові власника зазначено як « [PERSON] », тоді як відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (індексний номер 147909590 від 04 грудня 2018 року), а також відповідно до свідоцтва про смерть, правильним є написання по батькові « [PERSON] ». Наявність такої розбіжності унеможливлює однозначну ідентифікацію особи як власника земельної ділянки без судового встановлення факту належності правовстановлюючого документа саме [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2019 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Пилипівської сільської ради Кравчук Л.М. та зареєстрований у реєстрі за № 41. Згідно із заповітом, вона заповіла зазначену земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з належним чином завіреної спадкової справи, наданої на виконання ухвали суду від 15.10.2025 року Могилів-Подільською державною нотаріальною конторою, щодо майна [PERSON] № 51/2025, встановлено, що спадкоємцями за заповітом [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Зазначена спадкова справа підтверджує факт існування заповіту, його зміст та коло спадкоємців, що узгоджується з доводами заявника. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. У силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих сторонами. Європейський суд з прав людини у рішенні «Бочаров проти України» (п. 45) зазначив, що оцінка доказів здійснюється за критерієм «поза розумним сумнівом», але таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод. Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом своїх прав, і відмова від такого права є недійсною. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження. Зі змісту ст. 315 ЦПК України вбачається, що суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі у разі, якщо у документі допущені неточності у зазначенні прізвища, імені або по батькові. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що при вирішенні справ про належність правовстановлюючих документів суд повинен виходити з того, що помилки у таких документах не можуть бути виправлені органами, які їх видали, якщо вони не мають на це повноважень або якщо такі документи втратили чинність чи не підлягають внесенню змін. У таких випадках суд може встановити факт належності документа особі. Як убачається з матеріалів справи, орган, який видав державний акт на право власності на землю у 1999 році, не має можливості виправити помилку щодо по батькові, а сама розбіжність є перешкодою для оформлення спадкових прав та реалізації заповіту. Суд також враховує, що від встановлення факту належності правовстановлюючого документа залежить виникнення майнових прав спадкоємців, зокрема можливість прийняття спадщини та державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Заявником доведено, що зазначений державний акт фактично належав саме [PERSON] , а різниця у написанні по батькові є технічною помилкою, яка не спростовує приналежності документа конкретній особі. Інших способів усунути вказану розбіжність та підтвердити належність державного акта, окрім як шляхом судового встановлення юридичного факту, чинним законодавством не передбачено. Враховуючи викладене, зібрані та досліджені докази у своїй сукупності є достатніми, узгодженими та такими, що підтверджують факт належності державного акта серії ВН № 41 від 28 грудня 1999 року саме [PERSON] , незважаючи на допущену у ньому технічну помилку у написанні по батькові. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved