Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з вказаним позовом в якому просила суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 321249 від 20.09.2018 на суму 18940,00 грн, яка складається з: 4500,00 грн.\~заборгованість по кредиту; 2430,00 грн\~заборгованість по несплаченим відсотків за користуванням кредиту, 12010,00 грн. заборгованість за пенею та штрафами. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2018 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач уклали кредитний договір № 321249 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 4500 грн на його банківську карту, що підтверджено довідкою 11.02.2025 року, транскод creditplus 699748, однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Вказує, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу від 12.04.2018 року № 1. Відповідно до п.2.2 договору факторінгу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору фікторінгу підписано режстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищевказаного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором фінансового кредиту № 312249 від 20.09.2018 року, перейшло до нового кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». На вказану вище суму заборгованості позивач за період з 25.03.2022 року по 25.03.2025 року нарахував 3% річних в сумі 1706,16 грн., витрати від інфляції в сумі 7822,30 грн. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, доводи позову підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце його проведення. Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 20.09.2018 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач уклали кредитний договір № 321249 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 4500 грн на його банківську карту, що підтверджено довідкою 11.02.2025 року, транскод creditplus 699748, однак відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Судом встановлено, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу від 12.04.2018 року № 1. Відповідно до п.2.2 договору факторінгу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору фікторінгу підписано режстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищевказаного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором фінансового кредиту № 312249 від 20.09.2018 року, перейшло до нового кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». На вказану вище суму заборгованості позивач за період з 25.03.2022 року по 25.03.2025 року нарахував 3% річних в сумі 1706,16 грн., витрати від інфляції в сумі 7822,30 грн. Релевантні джерела права та висновки суду: Згідно з ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України "Про електронну комерцію"\~(в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з пунктом 6 частини першої\~статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ч. 6\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~Закону України "Про електронну комерцію"\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис". Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу та на підставі додаткових угод, якими продовжено строк дії договору факторингу, а також на підставі реєстрів прав вимоги. Статтею 512 ЦК України\~визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно умов договору факторинга укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Відповідно до п.2.2 договору факторінгу № 1 від 12.04.2018 року - окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги, кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору фікторінгу підписано режстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищевказаного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором фінансового кредиту № 312249 від 20.09.2018 року, перейшло до нового кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Таким чином суд першої інстанції вважає, що у позивача наявне право вимоги, оскільки умови зазначеного договору факторингу передбачали можливість передачі права вимоги в тому числі і за кредитним договором, зобов`язання за яким має відповідач. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки. Реєстр про передачу права вимоги, наявний у матеріалах справи, та є належним доказом щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Щодо заявленої позивачем суми заборгованості, суд першої інстанції зазначає наступне. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~та ч. 1 ст.\~1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1\~ст.1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем було укладено електронний договір про надання кредиту. Відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства, обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначив свої персональні дані в тому числі і банківську картку на яку в подальшому отримав грошові кошти, пройшов декілька етапів підтвердження наміру вступити в договірні відносини з Товариством та уклав кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~та\~Закону України «Про електронну комерцію»\~прирівнюється до письмової форми, та підписаний накладенням ЕЦП. Кредитодавцем було надано кредит, кошти переведені на платіжну картку відповідача одразу після укладення договору Відповідно до умов договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит в сумі 4500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Кредит надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту (п. 1.4 кредитного договору). Сторони погодили наступну фінансову проценту ставку за користування кредитом. П. 1.2.1 1,53% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558,45% річних). У межах строку надання кредиту, зазначеного в пункту 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 145,9 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 6565,50 грн., та включає в себе 1.3.1 проценти (відсотки) за користування кредитом 45,9% від суми кредиту (у процентному виразі), або 2065,50 грн. ( у грошовому виразі). У відповідності до п. 3.4 Договору у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язання за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2. цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункту 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. У відповідності до п.3 5. Договору у разі продовження строку користування кредитом (пролонгація) та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2. цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом в межах продовженого строку надання кредиту. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. У розділі 4 Договору передбачена відповідальність сторін. Зокрема, відповідно до розділу 4.4. встановлено, що у випадку прострочення повернення кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів. На 4 день прострочення крім пені, Клієнт зобов`язаний сплатити штраф у сумі 100,00 грн. На 30 день прострочення крім пені, Клієнт зобов`язаний сплатити штраф у сумі 300,00 грн. На 90 день прострочення крім пені, Клієнт зобов`язаний сплатити штраф у сумі 500,00 грн. Отже, позичальник власноруч підписав кредитний договір, погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом у строки, встановлені договором, тому факт отримання кредитних коштів відповідачем позивачем доведено. Відповідачем у справі не спростовано обставин отримання та використання ним кредитних коштів у розмірі заборгованості, свого контррозрахунку заборгованості чи доказів, які б підтверджували її відсутність, суду не надав. До того ж, при вирішення спору спростувати доводи позивача покладається на відповідача, а не на суд, проте це означає, що у такому випадку суд повинен розглянути позов і визначити розмір заборгованості, виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21). Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за тілом кредиту в сумі 4500,00 грн. а також заборгованості по процентам в сумі 2430,00 грн. обгрунтовані, засновані на умовах кредитного договору, законні, і тому їх слід задовольнити. Водночас, вирішуючи питання стягнення нарахованих пені, штрафів (як умов договору), виплат, визначених статтею 625 ЦК України, суд виходить з наступного: Відповідно до частини другоїстатті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим,\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX\~(набрав чинності 17 березня 2022 року)\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Також відповідно до п. 15\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. 24.02.2022 року в Україні введений режим воєнного стану, який триває досі. Заборгованість нарахована за період з 25.03.2022 року по 25.03.2025 року. Тому це період охоплюється законодавчим обмеженням на нарахування пені, штрафів та виплат, визначених статтею 625 ЦК України. Тому у задоволенні цих позивних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам: 6930 грн./28468,46 грн.х 100%= 24,34%х2422,40 грн= 589,61 грн. Решта судового збору відноситься на рахунок позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходить з наступного: Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, що відповідає п. 1 ч. 2\~ст. 137 ЦПК України. Представником відповідача на виконання ч. 8 ст.\~141, ч. 1 ст.\~134 ЦПК України\~було заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн та надано відповідні докази у заяві по суті справи\~позовній заяві. На підтвердження понесення витрат представником позивача надано до позовної заяви: - довіреність; - свідоцтво адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; - договір про надання правничої допомоги; - Акт прийому-передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатське бюро надало в суді першої інстанції наступні послуги: складання позовної заяви, вивчення матеріалів справи, на суму 5000,00 грн. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4\~ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5\~ст. 137 ЦПК України). Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витраті з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. В пунктах 33- 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін. Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Від відповідача клопотання про не співмірність заявлених до стягнення витрат не надходило. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Враховуючи те, що відповідачем разом із заявою по суті справи: позовною заявою було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, -витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн, які підтверджено належними доказами, то підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial