Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 жовтня 2022 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Їхнє сімейне життя не склалося. На даний час вони не підтримують шлюбні відносини. Внаслідок втрати поваги, любові, довіри та дружби, їх сім`я фактично зруйнувалася. На даний час дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Враховуючи відсутність у позивачки самостійного доходу, чоловік має компенсувати її втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині, а саме сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від нього надійшла заява відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутність, з позовними вимогами позивача згоден частково в частині розірвання шлюбу. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 28 жовтня 2022 року уклали шлюб, який був зареєстрований Біляївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від даного шлюбу мають одну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Посвідченням [NUMBER] , встановлено, що Позивач та Відповідач мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем, у позивачки [PERSON] сімейне життя з відповідачем не склалося. Внаслідок втрати поваги, любові, довіри та дружби, їх сім`я фактично зруйнувалася. На даний час вони не підтримують шлюбні відносини. На даний час дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. На думку позивачки, їхня сім`я вже не існує, примирення між ними не відбудеться. Продовження подружнього життя неможливе та не доцільне, а тому буде суперечити їхнім особистим інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення дитиною 3 -річного віку. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права можливість отримання алміентів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі, за мобілізацією у Військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] . У відповідача перебувають на утриманні неповнолітні діти, а саме: [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2015 р.н., [PERSON] 2022 р.н. Вказане підтверджується посвідженням для багатодітних сімей (а.с.10). Відповідач у наданій заяві, зазначає, що сплачує аліменти на дитину. Заборгованість відсутня. Вказані обставини не заперечувались позивачем. Виходячи з викладеного та того, що позивачкою не подано до суду жодного доказу, на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на яку вона претендує, що є однією з основних умов для стягнення аліментів на утримання дружини, та відповідач є багатодітним батьком, який сплачує аліменти, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку . Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial