Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за заповітом. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,940 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та домоволодіння в [ADDRESS] , з приватизованою земельною ділянкою площею 0,557 га. Земельна ділянка включає присадибну ділянку площею 0,2500 га, передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:03:001:0564, та земельну ділянку площею 0,3070 га, передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:03:001:0564. Домоволодіння складається із житлового будинку (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2), сараю (літ.Б) літньої кухні (літ.В) навісу (літ.Г), колодязя/, (літ.К), огорожі (№1,2). Відповідно до ст. 1235 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, так як за життя батько склав заповіт, по якому все своє майно заповів йому. \~ \~ \~ \~У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На частину спадкового майна (земельну ділянку) площею 3,9400 га він отримав відповідні документи про право на спадщину та здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отримати свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння та присадибну ділянку він не має можливості, оскільки державним нотаріусом надано постанов у про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. \~ \~ \~ \~На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає визнати за ним право власності на: - домоволодіння в [ADDRESS] , що складається з житлового будинку загальною площею 43,6 м2, житловою 28,6 м2 (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2), сараю (літ.Б), літньої кухні (літ.В), навісу (літ.Г), колодязя (літ.К), огорожі (№1,2); - присадибну земельну ділянку площею 0,2500 га, в [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222381100:03:001:0564; - земельну ділянку площею 0,3070 га в [ADDRESS] , передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222381100:03:001:0565, що належали батькові [PERSON] , який помер [INFO] , по праву спадкування за заповітом. Ухвалою від 18.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Витребувано з Магдалинівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 08.10.2025 закрито підготовче провадження та цивільна справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Личківської сільської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань на подав. Правом на подання відзиву не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2006 (а. с.8). Відповідно до заповіту від 01 березня 2001 року, посвідченого секретарем Бузівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] усе своє майно заповів синові, [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 14.11.1997, [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради народних депутатів від 21.03.1997 №6 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,557 га, що розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства 0,307 га (а.с.13). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку 24.06.2025, право власності на земельну ділянку площею 0,3070 га, кадастровий номер 1222381100:03:001:0565, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землі серії ДП від 14.11.1997 (а.с.18-28). Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку 23.06.2025, право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222381100:03:001:0564, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землі серії ДП від 14.11.1997 (а.с.29-39). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , складеного 01.07.2025 КП «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення [PERSON] , домоволодіння складається з житлового будинку (літ.А1-1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2), сараю (літ.Б), літньої кухні (літ.В), навісу (літ.Г), колодязя (літ.К), огорожі (№1,2). Загальна площа будинку складає 43,6 м2, житлова 28,6 м2. Житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1963 році (а.с.12-17). Як вбачається з довідки №216 від 09.06.2025, виданої виконкомом Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 30.01.1980 року по день смерті [INFO] (а.с.40). \~ \~ \~ \~З довідки №288 від 05.08.2025, виданої виконкомом Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області вбачається, що згідно виписки з погосподарської книги №04 за 2006-2011 роки Бузівського старостинського округу №1 Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області (сторінка 10 особовий рахунок № [NUMBER] ), будинок за адресою [ADDRESS] належав [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.41). \~ \~ \~ \~Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 02.07.2025 №0/447/03-25, право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою [ADDRESS] в КП «Самарівське МБТІ ДОР» не зареєстровано (а.с.42). \~ \~ \~ \~25 березня 2015 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті батька, державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №87/2015 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.66). \~ \~ \~ \~Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 28.07.2025 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] та на приватизовану земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер земельної ділянки 1222381100:03:001:0564; для ведення особистого селянського господарства площею 0,3070 га кадастровий номер земельної ділянки 1222381100:03:001:0565 після померлого [INFO] його батька [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (а.с.47). \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с.67-79), інші спадкоємці після смерті [PERSON] , окрім позивача [PERSON] , відсутні. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Оскільки [PERSON] , який помер [INFO] , за життя залишив заповіт, яким все своє майно заповів синові, [PERSON] , спадкування здійснюється за заповітом. \~ \~ \~ \~З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька, [PERSON] , інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. \~ \~ \~ \~Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). \~ \~ \~ \~Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою\~статті 3 зазначеного Закону\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(з 03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , житловий будинок, а також господарські будівлі та споруди збудовані у 1963 році. Як вбачається з довідки від 09.06.2025, виданої виконкомом Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 30.01.1980 року по день смерті [INFO] . З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №95, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №19-32/319), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого\~постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року №553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, в установлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння та земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги Бузівського старостинського округу №1 Личківської сільської ради Самарівського району Дніпропетровської області. Крім того, померлому [PERSON] належали земельні ділянки: з кадастровим номером 1222381100:03:001:0565 площею 0,3070 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка з кадастровим номером 1222381100:03:001:0564 площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які розташовані по [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру. Враховуючи те, що [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого батька, з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved