Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Фактичні обставини справи. 14 серпня 2025 року до Горохівського районного суд Волинської області надійшво позов Городищенської сільської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . [PERSON] характеризується негативно, систематично не виконує своїх батьківських обов`язків, неодноразово залишала дітей без догляду, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності ч. 1, 2 ст. 184 КУпАП, перебувала на стаціонарному лікуванні у Центрі терапії залежностей з діагнозом «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності». [PERSON] взято на соціальний супровід, забезпечено надання послуги соціального супроводу сім`ї у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків. Діти поставлені на облік у службі, як діти, які проживають у сім`ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків та були влаштовані на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітніх дітей. Відповідача було визнано обмежено дієздатною тому для забезпечення представництва її інтересів до справи залучено її піклувальника. Позивач вважає, що усе вищенаведене є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий подано не було. Позиції учасників справи, їхні заяви та клопотання. Представник позивача Служби у справах дітей Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позові та висновку служби у справах дітей та просила позов задовольнити. Представник Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на докази долучені до матеріалів справи. Відповідач в судове засідання на з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Про причини неявки не повідомила. 01.10.2025 року подала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, щодо задоволення позову не заперечує. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітніх дітей. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03.09.2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 01.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи оцінивши додані до неї письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.9-35). Відповідно до копії рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06.11.2020 року у справі № 155/1412/20 [PERSON] визнано обмежено дієздатною (а.с.91-94). Із характеристик наданих старостою Михлинського старостинського округу від 14.04.2025 року за №20 та старостою с. Бережанкка Городищенської сільської ради від 16.04.2025 року №10 вбачається, що [PERSON] проявила себе з негативної сторони, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, залишала дітей без догляду, не вживала заходів для покращення ситуації та ігнорувала неодноразові попередження з боку відповідних органів (а.с.39, 40). Згідно довідки КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у 2022 та 2024 роках у Центрі терапії залежностей КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» з діагнозом «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежност» (а.с.69). [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності на вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 та ч.2 ст.184 КУпАП (а.с.42-68). Рішенням виконавчого комітету Городищенської сільської ради № 309 від 25.10.2023 року було вирішено взяти на соціальний супровід [PERSON] , забезпечити надання послуги соціального супроводу сім`ї у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків (а.с.70). Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання від 10.03.2025 року проведених в сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання не задовільні. На момент обстеження в будинку перебувала [PERSON] , дітей вдома не було. [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Було встановлено, що діти той час перебували у бабусі в с. Бережанка (а.с.37, 38). Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання від 10.04.2025 року проведених в сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання задовільні. На момент обстеження у будинку перебували [PERSON] та її мама [PERSON] , яка повідомила, що її дочки інколи не буває вдома кілька днів. Дітей вдома не було. Також вказала, що й надалі буде здійснювати догляд за дітьми. З членами сім`ї проведено бесіду, запрошено на засідання комісії з питань захисту дитини (а.с.35, 36). Наказами начальника Служби у справах дітей Городищенської сільської ради від 15.04.2025 року за №1/01-02 та №16/01-05 діти [PERSON] поставлені на облік у службі, як діти, які проживають у сім`ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов`язків та були влаштовані на тимчасове проживання в сім`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.74, 75). 30 квітня 2025 року за №42 директор КУ «Центр надання соціальних послуг» Городищенської сільської ради повідомила Службу у справах дітей про те, що [PERSON] не змогла забезпечити належні умови для виховання дітей через алкогольну залежність, обов`язки щодо виховання дітей не виконує (а.с.72, 73). Рішенням виконавчого комітету Городищенської сільської ради №121 від 01.05.2025 року було затверджено висновок Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей (а.с.76, 77). Відповідно до висновку Служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с.90). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює старостою Михлинського старостинського округу, сім`ю [PERSON] знає з 2013 року. Неодноразово бачила [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, яка залишала своїх дітей без догляду, неодноразово зверталися по даних фактах до служби у справах дітей та правоохоронних органів. На шлях виправлення не стала, відношення до дітей не змінювалось, долею дітей не цікавилась. Виплати на утримання дітей витрачала на власний розсуд. За дітьми доглядає бабуся [PERSON] . Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що бачив неодноразово [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння та йому відомо, що остання неодноразово залишала дітей самих. Дітьми опікується бабуся [PERSON] . Застосоване судом законодавство. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Висновки Суду. Відповідач [PERSON] ,\~будь-яких\~заперечень чи\~фактів,\~які спростовують\~обставини викладені\~у позовній\~заяві позивачем\~та висновку\~органу опіки\~та піклуваннясуду не надала. Аналізуючи наведені\~факти та\~обставини,\~а також\~письмові докази,\~що містяться\~в матеріалах\~справи,\~суд приходить\~до переконання,\~що [PERSON] \~ухиляються від\~виховання своїх\~дітей та\~виконання своїх\~батьківських обов`язків.\~Не цікавляться\~долею дітей,\~не піклуються\~про їх\~фізичний і\~духовний розвиток,\~їх навчанням,\~підготовкою до\~самостійного життя,\~зокрема:\~не забезпечує\~необхідне харчування,\~медичний догляд,\~лікування,\~не спілкується\~з дітьми\~в обсязі,\~необхідному для\~їх нормального\~самоусвідомлення,\~не надає\~дітям доступу\~до культурних\~та інших\~духовних цінностей;\~не сприяє\~засвоєнню ними\~загальновизнаних норм\~моралі,\~та взагалі\~не виявляє\~інтересу до\~їх внутрішнього\~світу.При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення матері має місце вже протягом тривалого часу. Вказані обставини, виходячи із положень статтей 164-167 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджень того, що її поведінка щодо дітей може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто, суд приходить до переконання, що є всі підстави для задоволення позову та позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Водночас, суд роз`яснює відповідачу її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. На підставі ст.ст.7, 164, 165, 166 СК України,

Outcome: approved