Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, у якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу в період з січня 2002 року до [INFO] . Заява обґрунтована тим, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю з січня 2002 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Шлюб з померлим вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Всі свята проводили в колі рідних та друзів. [INFO] [PERSON] помер. В лютому 2006 року [PERSON] купив 30/100 ід. частин житлового будинку по [ADDRESS] . Частина будинку була куплена для їхнього спільного проживання як сім`ї. З ними також проживали син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] , який помер [INFO] , та син заявника і [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Для прийняття спадщини, що залишися після смерті чоловіка [PERSON] , зокрема квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,1169 га з кадастровим номером 1825883200:03:000:1856, заявнику необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт проживання [PERSON] з [PERSON] як чоловіка та дружини підтверджується будинковою книгою, де зазначено про те, що адреса її реєстрації співпадає з адресою будинку, який купив померлий за договором купівлі-продажу від 24.02.2006, та в якому померлий також був зареєстрований. Про відносини заявника з померлим, як чоловіка та дружини, свідчать фотокартки, на яких зображені заявник з [PERSON] у сімейному колі, з родичами, друзями та на сімейному відпочинку. Також, факт проживання заявника з відповідачем як подружжя, та ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки. [PERSON] був похований [PERSON] та сином [PERSON] , який отримав допомогу на поховання батька. З довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. від 02.04.2025 №95/01-16 відомо, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. У заявіпро встановлення факту, що має юридичне значення, міститься клопотання [PERSON] про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14.04.2025 відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 17.09.2025 клопотання про виклик свідків задоволено. Заявник та її представник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Представник заінтересованої особиЖитомирської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься заява представника міської ради Сищук Н.М. про розгляд справи без її участі. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що заявник є його матір`ю, [PERSON] був батьком. Він, мати та батько проживали однією сім`єю. Був ще брат, який помер. Скільки свідок пам`ятає, вони весь час проживали у цьому будинку, були сім`єю, сусіди думали, що батьки одружені. Питання про те, чому батьки не реєстрували шлюб, у сім`ї не обговорювалось. Батько ставився до матері, як до дружини, вели спільне господарство. За спільні кошти батьки утримували свідка, купували техніку, встановлювали опалення, робили ремонт. Організацією поховання батька займався свідок. Кошти на поховання свідок брав із власних підробітків та мати перераховувала з-за кордону. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою заявника. Повідомила, що приблизно двадцять років тому поблизу оселились нові люди - [PERSON] та [PERSON] , які приїхали з маленьким хлопчиком, віком років 2. Зайшли до сусідів, познайомились, представились, як чоловік та дружина. [PERSON] називав [PERSON] синочком, завжди казав, яка в нього молода дружина. Вони вели спільне господарство, робили ремонт. [PERSON] працювала та вкладала кошти в облаштування будинку, їздила на заробітки за кордон. Допитана свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою заявника. Повідомила, що з моменту їх переїзду із сім`єю свідка спілкувались часто, [PERSON] , коли був маленький, постійно грався із внуком свідка. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, облаштовували будинок, спільно робили ремонти, [PERSON] вкладала кошти. [PERSON] до [PERSON] та до [PERSON] відносився дуже добре, як до сім`ї. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.02.2006, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сербіною О.П., зареєстрований в реєстрі за №37, [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожен, прийняли у власність 30/100 частин житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 17-19). [PERSON] був батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] від 25.04.1978 (а.с. 29). Рішенням Корольовського районного народного суду від 03.12.1991 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 27). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.01.2001 (а.с. 33). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 32). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 1825883200:03:000:1856 площею 0.1169, яка розташована на території Карповецької сільської ради, Чуднівського району, Житомирської області (а.с. 7-13). 29.06.2000 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.06.2003 (а.с. 28). Відповідно до копії будинкової книги [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 29.09.2009. Також за цією адресою зареєстрований [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 14, 30). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14, 31). 22.07.2024 [PERSON] звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про виплату допомоги на поховання [PERSON] (а.с. 20). 30.07.2024 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з яким [PERSON] проживала однією сім`єю (а.с. 21). Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. від 27.01.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 30/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю судового рішення про встановлення факту проживання заявника з померлим однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 25-26). Згідно з довідкою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Пріми Н.В. №95/01-16 від 02.04.2025, 25.07.2024 було заведено спадкову справу №43/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , спадщину після якого прийняли: [PERSON] та [PERSON] . Документи, які підтверджують родинні зв`язки спадкоємців із спадкодавцем, надано не було. Інформація про наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] , у спадковій справі відсутня (а.с. 48). З наявних у матеріалах справи копій квитанцій та фіскальних чеків вбачається, що [PERSON] та [PERSON] купували техніку та оплачували комунальні послуги. Також у матеріалах справи міститься копія довіреності від 15.08.2019, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] отримувати кошти за оренду земельної ділянки (а.с. 16). Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Змістом положень статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), підлягають врахуванню правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Нормами частин другої, четвертої статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу Українипро те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.04.2020 у справі №180/2536/18, від 09.06.2021 у справі №346/5702/18. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду, на підтвердження факту спільного проживання з померлим [PERSON] однією сім`єю у період з січня 2002 року до часу відкриття спадщини, [PERSON] долучила до матеріалів справи докази спільного проживання з [PERSON] , їхні спільні фото у колі рідних та друзів, документи, які підтверджують їхні спільні витрати. Крім того, з показів свідків встановлено, що сторони проживали спільно як сім`я понад двадцять років, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільних друзів, були у приязних стосунках, разом проводили дозвілля та мали взаємні права і обов`язки, притаманні подружжю. Разом з тим, у заяві [PERSON] просить встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу в період з січня 2002 року до 14.07.2024. Однак, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01.01.2004 (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги те, що від встановлення даного юридичного факту залежить реалізація [PERSON] свого права на спадщину, суд вважає, що заявник довела той факт, що вона та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю, а відтак заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial