Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просить винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що вона з відповідачем уклали шлюб 15.09.2015 року, від шлюбу спільних дітей не мають, однак спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження спільних поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 2020 року, за таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, на підставі чого позивач просить її позов задовольнити. Позивач зазначила, що неможливість розірвання шлюбу в позасудовому порядку зумовлена небажанням відповідача з`явитися до органу ДРАЦС. У справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу слухати у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт, в якому відповідачу направлялася судова повістка, з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Водночас у своїй постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 352/54/19, провадження № 61-9596св21 ВС зазначив, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відсутній», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Тому, зважаючи на ту обставину, що відповідачу судова кореспонденція була направлена за адресою місця реєстрації, встановленій судом, то відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.09.2015 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Обставини, на які посилається позивач, що стали причиною для звернення до суду є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Доказів зворотного у суду немає та такі обставини відповідачем не оспорювались. Суд вирішуючи справу по суті, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Згідно до ч.2 ст.3\~СК України\~сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56СК\~України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з наведеного, враховуючи що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, відповідач також не заперечує проти розірвання шлюбу, тому суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до статті 141 ЦПК України, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved