Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (далі ТОВ "ВІН ФІНАНС") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 11 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (далі ТОВ "Авентус Україна") та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту № 186901, відповідно до умов якого ТОВ "Авентус Україна" надав відповідачці позику у сумі 7000,00 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" (перейменовано на ТОВ "ВІН ФІНАНС") укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило позивачу право вимоги до позичальників, в тому числі за договором, укладеним із [PERSON] . Відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов"язання щодо повернення суми позики, внаслідок чого станом на дату відступлення прав вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 15740,00 грн, яка складається з: основного боргу у сумі 3500,00 грн, боргу за процентами у сумі 1890,00 грн, боргу за пенею і штрафами у сумі 10350,00 грн. Посилаючись на те, що борг не повернуто, позивач вважає, що відповідачка на підставі ст.625 ЦК України має відшкодувати йому за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року 3% річних у сумі 1417,89 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у сумі 3441,78 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 20599,67 грн, та понесені судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу. Також просив суд поновити строк позовної давності для подання позову. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача згідно поданої письмової заяви просив розгляд справи проводити без участі представника ТОВ "ВІН ФІНАНС", позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 11 червня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та [PERSON] було укладено договір № 186901 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 3500,00 грн. Пунктом 1.1 договору визначено, що товариство надає клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.2 договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 0,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (328,50% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Згідно п.1.3 договору, сукупна вартість кредиту складає 127,00% від суми кредиту (у процентному виразі) або 4445,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.3.1 проценти (відсотки) за користування кредитом 27,00% від суми кредиту (у процентному виразі) або 945,00 грн (у грошовому виразі). Відповідно до п. 1.4 строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов"язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Відповідно до п. 1.6 договору, клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов"язаний у повному обсязі сплатити ннараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредита складає не менше 400,00 грн, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Порядок повернення кредиту та нарахування/сплати процентів визначено роззділом 3 договору. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно графіка платежів, яки є невід"ємною частиною цього договору (п.3.1 договору). Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом на фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з наступного дня після надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта) до дня повного погашення заборгованості за договором (зарахування коштів на поточний банківський рахунок товариства) включно (п.3.2 договору). Відповідно до п.3.3 договору, отримані грошові кошти від клієнта товариство направляє для погашення заборгованості за договором у такій черговості: у першу чергу - на погашення нарахованої пені та/або штрафів; у другу чергу - на погашення процентів за кредитом; у третю чергу - на повернення суми кредиту. Згідно п. 3.4 договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов"язань за договором та у разі, якщо встановлена пп.1.2.1 п.1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, кієнт зобов"язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.4 цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Згідно п. 3.5 договору у разі продовження строку користування кредитом (пролонгації) та у разі, якщо встановлена пп. 1.2.1 п.1.2 цього договору процентна тсавка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов"язаний сплатити товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожень день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах продовженого строку надання кредиту. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Пунктом 4.1 договору передбачено сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього договору. У випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного п.1.4 цього договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання клієнтом зобов"язань за договором не нараховується (п.4.3 договору). Відповідно до п.4.4 договору, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов"язаний сплатити товариству: 4.4.1 пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев"яносто) днів; 4.4.2 на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100,00 грн; 4.4.3 на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300,00 грн; 4..4.4 на 90 (дев"яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500,00 грн. Сторони погодили, невід"ємною частиною цього договору є правила надання фінансових кредитів ТОВ "Авентус Україна", які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно їх дотримуватись (п.1.7 договору). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою шляхом аналогом власноручного підпису одноразом ідентифікатором А493380, направлений на фінансовий номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "Авентус Україна" (а.с. 83). Підтвердженням видачі на платіжну картку відповідачки vfcrf rfhnrb [NUMBER] онлайн кредиту є повідомлення ТОВ "Авентус Україна" від 22 травня 2025 року щодо здійснення операції переказу коштів 11 червня 2018 року у сумі 3500,00 грн за кодом транзакції в системі WayForPay: creditplus-387093 (порядковий номер 120) (а.с. 15-32). 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна", як клієнтом, та ТОВ "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія", як фактором було укладено договір факторингу № 1 (строк якого продовжено додатковою угодою №11 від 30 січня 2019 року), згідно з умовами якого ТОВ "Авентус Україна" відступив ТОВ "Фінансова Компанія "Довіра та Гарантія" права грошової вимоги за кредитним договором № 186901, що також підтверджується копією Реєстру прав вимог №12 від 30 січня 2019 року до Договору факторингу (а.с.33, 50-55, 78-81). Відповідно до разрахунку заборгованості ТОВ "Авентус Україна" заборгованість відповідачки за кредитним договором № 186901 станом на 30 січня 2019 року становила у розмірі 15740,00 грн, з яких: 3500,00 грн - сума основного боргу, 1890,00 грн - сума боргу за процентами, 10350,00 грн - сума боргу за пенею і штрафами (а.с.84). Наказом директора ТОВ ФК Довіра та Гарантія №55-к від 25 липня 2024 року "Про зміну назви ТОВ ФК Довіра та Гарантія" перейменовано з 25 липня 2024 року ТОВ "ФК Довіра та Гарантія" у ТОВ "Він фінанс" на підставі протоколу №1706 загальних зборів ТОВ "ФК Довіра та Гарантія" від 25 липня 2024 року (а.с.63, 73-4). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З договору про надання фінансового кредиту № 186901 від 11 червня 2018 року, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Наданий договір відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "авентус Україна" за договором про надання фінансового кредиту № 186901 від 11 червня 2018 року, до позивача у справі. Заперечень щодо вимог позивача або доказів, які б спростовували викладені у позові обставини відповідачкою не надано. З огляду на викладене, суд вважає що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором за відступлення права вимоги обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення. Крім того, у зв"язку з простроченням виконання грошового зобов"язання, позивач має право вимоги інфляційних втрат та 3-х % річних. Так, за частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.6-1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" (далі -Закон) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Згідно наданого позивачем розрахунку, інфляційні втрати які розраховані виключно за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року складають 3441,78 грн, та 3 % річних - 1417,89 грн, які також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Щодо поновлення строку позовної давності для подання позову суд зазначає наступне. За змістом статей 256-257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно достатті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ятастатті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Відповідачкою клопотань про застосування наслідків спливу позовної давності не надходило та вказане не було предметом розгляду в даній справі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В той же час при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зробив висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial