Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

28.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати недійсними : довіреності від 21 грудня 2018 року, зареєстровану в реєстрі за № 1293 та від 29.05.2018 ; витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів частки в квартири [ADDRESS] . В зв`язку зі смертю позивача, до участі в справі в якості його правонаступника було залучено [PERSON] , яка остаточно уточнивши вимоги просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 21.12.2017 , зареєстрованим в реєстрі за №1408 ; визнати недійсною довіреність від 21.12.2018, зареєстровану в реєстрі №1293 ; визнати недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від імені [PERSON] та [PERSON] від 10.09.2019, зареєстрований в реєстрі за №828 ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки частку в 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки квартиру за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 14 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Вказане судове рішення було предметом розгляду апеляційної інстанції та Постановою Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 05.09.2023, рішення суду першої інстанції було залишене без змін. [PERSON] оскаржила судові рішення в касаційному порядку та Ухвалою Верховного Суду від 29.11.24 , рішення Шевченківського райсуду м. Львова від 14 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05.09.2023 скасовано в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 21 грудня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1293; визнання недійсним договору дарування 1/2 частки квартири від імені [PERSON] та [PERSON] від 10.09.2019, зареєстрований в реєстрі за №828 ; витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки частки в 1/2 квартири за адресою [ADDRESS] . Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 06.01.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею та призначено до розгляду в порядку загального провадження. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що до 2017 року [PERSON] проживав разом із дружиною , [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] . У листопаді 2017 року [PERSON] померла . На момент її смерті [PERSON] виповнилося 86 років. Через кілька днів після смерті дружини до нього приїхали [PERSON] та [PERSON] , які через певний час запропонували йому переїхати проживати до них, що, як згодом він зрозумів, було зумовлено наміром заволодіти його майном. Зі слів [PERSON] , позивачці згодом стало відомо, що [PERSON] змушував його підписувати різні документи, зміст яких він не усвідомлював у зв`язку зі своїм похилим віком. 03 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] помістили [PERSON] до Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський геріатричний пансіонат», де він був змушений проживати певний час. Він вважав, що вся його пенсія спрямовується на оплату перебування у пансіонаті, однак згодом дізнався, що мав отримувати частину пенсійних коштів особисто. Про факт надання довіреностей на ім`я відповідачів щодо розпорядження належною йому нерухомістю та пенсійними виплатами, він дізнався лише у вересні 2019 року, коли його тимчасово забрали з геріатричного пансіонату. До цього часу він підписував документи, які йому подавав [PERSON] , при цьому [PERSON] не повідомлялося, що це довіреності на розпорядження нерухомим майном чи пенсією. Первинний позивач, будучи особою похилого віку (на момент подання позову - 88 років), з огляду на стан здоров`я не міг належно оцінювати та розуміти зміст документів, які йому пропонувалися до підпису. [PERSON] , вводив його в оману щодо змісту цих документів, переконуючи ставити підписи «як на пенсію». У дні підписання документів його возили автомобілем, де також надавали для підписання папери, пояснюючи, що це нібито потрібно для списання пального. Жоден нотаріус не роз`яснював йому зміст укладених правочинів та їх правові наслідки. Паспорт [PERSON] знаходився у володінні [PERSON] , про що позивачу повідомив директор геріатричного пансіонату. Згідно з пунктом 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не може самостійно прочитати документ, нотаріус зобов`язаний уголос прочитати їй текст документа та зробити про це відповідну відмітку на документі. З урахуванням віку позивач погано бачив і чув, сприйняття змісту юридичних документів було для нього утрудненим. У довіреностях від 21 грудня 2018 року № 1293 та від 29 травня 2018 року № 420 відсутні відомості про те, що текст документів йому зачитувався. На підставі довіреності від 21 грудня 2018 року, виданої на ім`я [PERSON] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] була подарована від імені [PERSON] - [PERSON] , родичці [PERSON] , з якою [PERSON] , за його словами, не був знайомий. Первинний позивач зазначав, що його дружина ще за життя склала заповіт на квартиру [ADDRESS] , на користь своєї племінниці - [PERSON] , яка мала успадкувати квартиру повністю, у зв`язку з чим [PERSON] не надавав повноважень [PERSON] звертатися до суду для виділу йому обов`язкової частки у спадщині. Разом з тим, згодом він дізнався, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] , за договором дарування була передана у власність [PERSON] . Позивач наполягав, що всі оспорювані документи він підписував під тиском, перебуваючи в залежному становищі від відповідачів, будучи переконаним, що вже не має жодного майна, а як особа похилого віку потребує сторонньої допомоги й підтримки. На його думку, поза його дійсною волею, під впливом тяжких життєвих обставин та на вкрай невигідних для нього умовах з його власності вибули 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Відтак, просив позов задовольнити з підстав ст.ст. 203, 215, 237, 238 ЦК України. [INFO] [PERSON] помер , що стверджується копією свідоцтва про смерть. ( а.с. 71 т . 2.) На підставі заповіту , посвідченого 10.10.2019 р. , від імені [PERSON] , [PERSON] звернулась до Третьої Львівської держнотконтори з заявою про прийняття спадщини по його смерті. ( т. 2 а.с. 80-81). [PERSON] вступила до участі в розгляді даної справи в якості правонаступника позивача . В зв`язку з частковим вирішенням первинно заявлених вимог судом, 24.02.25 [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову та просила суд постановити рішення, яким визнати недійсними : довіреність від 21 грудня 2018 року, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паламар Русланою Василівною та зареєстрованої в реєстрі за № 1293 ; договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , укладеного 10 вересня 2019 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] , та зареєстрованого у реєстрі за № 828 ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки , 1/2 частку квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів солідарно понесені судовий витрати. 27.01.2025 року, на адресу cуду надійшов відзив на позов від відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Зазначають, що не погоджуються з поясненнями [PERSON] , оскільки здійснювали догляд та опіку над [PERSON] . Жодних насильницький дій, чи тиску на позивача вони не чинили, жодних доказів на підтвердження аргументів позивача матеріали справи не містять. 25.02.2025 року, на адресу суду надійшли пояснення по справі від приватного нотаріуса Паламар Р.В. Зазначає, що підстав для відмови у посвідченні довіреності [PERSON] не було, вказана нотаріальна дія вчинена з дотримання вимог чинного законодавства. Ухвалою суду від 19.05.2025 року, підготовче засідання закрито, та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] та її представник, адвокат Чайка А.М. , вимоги підтримали, покликаючись на аргументи аналогічні викладеним в позовній заяві. Також позивачка пояснила, що її тітка, [PERSON] , тривалий час перебувала у шлюбі з [PERSON] та подружжя проживало за адресою [ADDRESS] . Дітей у них не було і тому позивачка, як близька родичка , підтримувала сім`ю тітки . Вони постійно спілкувались, підтримували родинні відносини . Сім`ю [PERSON] позивачка ніколи не бачила поряд з тіткою чи її чоловіком . Ще при житті тітка склала заповіт, відповідно до якого саме позивачці заповіла вказану квартиру, що належала їй на праві власності. Тітка померла [INFO] . Всі витрати на її поховання несла саме позивачка. Відразу після похорону [PERSON] в квартиру по [ADDRESS] навідались [PERSON] та [PERSON] , яка назвалась племінницею [PERSON] . Цим візитом він був дуже здивований . Згодом він виявив, що з квартири зник його паспорт та кошти, які він отримав напередодні в зв`язку зі смертю дружини, а також ключі від помешкання та документи на житло. Вказані особи навідались повторно і запропонували [PERSON] переїхати на іншу квартиру. Як згодом розповідав позивачці сам [PERSON] , вони запевняли, що приберуть у квартирі, будуть ним опікуватись. Також зазначали, що за даним нерухомим майном є значні борги по оплаті комунальних послуг. Його запевнили, що він має підписати ряд документів, щоб вирішити всі проблемні питання, зокрема, і щодо пенсійних виплат та сплати заборгованості. В подальшому, його спершу помістили в лікарню, а згодом у пансіонат для перестарілих людей. Позивачка тривалий час розшукувала [PERSON] , так як розуміла, що він потрапив під вплив шахраїв, які мають намір заволодіти його майном. Коли вона розшукала його згодом у пансіонаті, він повідомив, що його під тиском заставили підписувати документи, зміст яких йому не відомий. В цей час він перебував в пригніченому стані із-за смерті дружини та в стані повної залежності від людей, які забрали його зі звичних умов проживання. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти заявлених вимог. Зазначив, що [PERSON] був рідним дядьком [PERSON] . Він проживав з дружиною, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . 07.12.19 відповідачі дізнались про смерть останньої. Коли вони приїхали за адресою спірної квартири, то побачили в якому безпорадному стані залишився [PERSON] . Житло перебувало в антисанітарному стані . Сам [PERSON] самостійно себе обслуговувати не міг. Також їм було відомо про те, що у нього багато боргів, повернення яких вимагали невідомі люди. Вони , як родичі, прийняли рішення, що заберуть [PERSON] до себе, а за деякий час приведуть квартиру в належний стан. Вони робили все необхідне, щоб забезпечити [PERSON] належні умови проживання, лікування, догляд. Жодного тиску на нього вони не чинили та він добровільно підписав документи, які на даний час оскаржує [PERSON] . При цьому просить врахувати, що у період перебування [PERSON] у пансіонаті, саме на вимогу адміністрації вказаної установи, і було передано його паспорт на зберігання до даного закладу. Відповідачі з власної ініціативи не утримували жодні документи [PERSON] . Позивачка не піклувалась ні про свою тітку, ні про [PERSON] , що потребували догляду. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Третя особа, приватний нотаріус Паламар Р.В. в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , до грудня 2017 року проживав разом із дружиною, [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] . Власником вказаного нерухомого майна була [PERSON] , яка 14.04.2006 р. склала заповіт в користь [PERSON] . На праві власності [PERSON] належала , на той час , однокімнатна квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла у віці 76 років. На момент її смерті [PERSON] , виповнилось 86 років. З довідки ЛКП» Господар « від 19.09.2018 вбачається, що з 06.07.2018 [PERSON] був зареєстрований у якості члена сім`ї ( дядька) за адресою [ADDRESS] , де проживає сім`я [PERSON] ( т. 2 а.с. 41). З зазначенням вказаної адреси реєстрації, [PERSON] подав заяву до Личаківського райсуду м. Львова про встановлення факту, що має юридичне значення та рішенням суду від 12.10.2028 встановлено факт того, що [PERSON] , що померла [INFO] , є його дружиною ( а.с. 36-37 т. 2 . Даний факт встановлювався для вирішення питання про прийняття спадщини по її смерті ( обов`язкової частки ). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору , свідоцтво про право на спадщину за законом, на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] , було видано [PERSON] , 07.12.2018 ( т. 1 а.с. 14). Вже 21.12.2018 від імені [PERSON] було посвідчено довіреність , якою [PERSON] надав [PERSON] широкі повноваження щодо представництва його інтересів, у тому числі право продати, обміняти або подарувати від його імені належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] , зокрема, на користь [PERSON] 10 вересня 2019 року на підставі цієї довіреності було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тишківською Р. І. за реєстром № 828, за яким від імені [PERSON] , 1/2 частина квартири [ADDRESS] була безоплатно передана у власність [PERSON] . У тексті довіреності та договору дарування відсутні відмітки про те, що зміст цих документів зачитувався нотаріусом уголос, у зв`язку з похилим віком та погіршеним станом зору довірителя. Між тим, з 03 жовтня 2018 року [PERSON] було поміщено до Львівського геріатричного пансіонату як особу, яка потребує стороннього догляду та побутового і медичного обслуговування; він був фактично обмежений у можливості вільно залишати заклад, а також залежав від інших осіб у вирішенні побутових і фінансових питань. З матеріалів справи вбачається, що паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , у різні періоди його перебування в геріатричному пансіонаті, перебував не у нього, а або в адміністрації закладу, або у володінні [PERSON] , що підтверджується відповідними поясненнями та документами. На думку суду, [PERSON] у зв`язку з похилим віком, поганим зором та слухом позивач не міг повноцінно ознайомитись із текстом документів та оцінити їхній правовий зміст. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що [PERSON] , усвідомивши факт вибуття належного йому майна, намагався оскаржити наслідки вчинених правочинів: звертався до правоохоронних органів, ініціював кримінальне провадження, вчиняв дії щодо скасування довіреності та повернення майна, зокрема звернувся до суду з даним позовом. Після смерті [PERSON] у справу вступила його правонаступниця - [PERSON] . Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів фізичних осіб. Кожна особа має право на судовий захист у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав (статті 4 ЦПК України та 15 ЦК України). Суд розглядає справу в межах заявлених вимог, але при цьому зобов`язаний правильно визначити характер спірних правовідносин, надати належну правову кваліфікацію та застосувати ті норми права, які підлягають застосуванню до встановлених обставин,

Outcome: approved