Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 03.09.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.04.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 5476374, згідно з умовами якого відповідач отримала 5000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір відступлення прав вимоги №110- МЛ/Т, відповідно до умов якого позивач набув прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 5476374 від 30.04.2024 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Відтак, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору за ним утворилася заборгованість в загальному розмірі 20817,60 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4991,30 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 8426,30 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 1100 грн, сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання 6300 грн, яку і просить стягнути позивач та судові витрати. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник відповідача адвокат Гоголь М.І. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила наступне. Так представник відповідача вказала, що відповідач визнає заборгованість за договором в сумі 4991,30 грн за тілом кредиту та 2358,70 грн за сумою відсотків, в решті позовних вимог просить відмовити. При цьому посилається на ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як на підставу звільнення відповідача від нарахування неустойки та відсотків за користування кредитом, оскільки з 10.07.2024 року відповідач є військовослужбовцем, мобілізованим на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, а отже на нього поширюється дія вказаного закону. Відтак, вказує, що відсотки за користування кредитом мали б нараховуватися від дати укладення договору, а саме 30.04.2024 року до 10.07.2024 року. Окрім цього вказала, що розмір відсотків за користування кредитом, передбачених договором в розмірі 1,4% в день не відповідає вимогам ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», який за даною нормою не має перевищувати 1%. Представник позивача у позовній заяві просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідачу [PERSON] була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, днем вручення якої відповідно до п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України є 10.10.2025 року. ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 15.09.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 30.04.2024 року [PERSON] та ТОВ «Мілоан» уклали договір про споживчий кредит №5476374, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 5000 грн, строком 345 днів. При чому, відповідно до п.1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом 10.04.2025 року (а.с.14-19). Загальні витрати позичальника за кредитом становлять 20449 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 12720% річних. (п.1.5.Договору). Комісія за надання кредиту 1150 грн, яка нараховується за ставкою 23% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1. Договору). Пунктами 1.5.2., 1.5.3. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду та протягом решти строку кредитування нараховуються за ставкою 511%, річних на фактичну заборгованість за кредитом. Згідно п. 4.1 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно з графіком платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та /або інших платежів згідно з умовами договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитора штраф у розмірі 700 грн за кожен випадок порушення. Договір підписано 30.04.2024 року о 17:37 год. [PERSON] одноразовим ідентифікатором 422589 (а.с.14). В додатку№1 до договору №5476374 від 30.04.2024 року міститься графік платежів за цим договором, в якому зазначена інформація щодо дати видачі кредиту 30.04.2024, дати платежу 10.04.2025 року, кількість днів у розрахунковому періоді 15, чиста сума кредиту 5000грн, проценти за користування кредитом 19299 грн, комісія за надання кредиту - 1150 грн (а.с.19зв-20). Згідно довідки про ідентифікацію, надану ТОВ «Мілоан», підтверджено, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №5476374 від 30.04.2024 (далі - Договір) ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН". Акцепт (Договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 422589, номер телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.21зв). Видача відповідачу кредиту в сумі 5000 грн за договором №\~5476374 здійснена\~шляхом перерахування на банківську картку\~ [NUMBER] 30.04.2024 року, що підтверджується платіжним дорученням №129763341 від 30.04.2024 року, де платником є ТОВ «Мілоан», отримувачем - [PERSON] (а.с.23зв). У відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №5476374 укладеним з відповідачем, зазначено, що 30.04.2024 року було надано кредит в сумі 5000 грн, того ж дня нараховано комісію з оформлення кредиту 1150 грн, у період з 01.05.2024 року по 23.09.2024 року було нараховано відсотки за користування кредитом в розмірі, передбаченому п. 1.5.2 договору та п.1.6. При цьому кредитодавцем 9 разів було нараховано штраф в сумі по 700 грн, відповідно до п. 4.1 договору. Окрім цього, 24.06.2024 року відповідачем було здійснено погашення комісії за надання кредиту в сумі 50 грн, процентів по кредиту в сумі: 1050 грн та 91,30 грн, і тіла кредиту в сумі 8,70 грн (а.с.22-23). 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №110-МЛ/Т, за умовами якого позивач набув право вимоги, серед інших, до боржника [PERSON] за кредитним договором № 5476374 від 30.04.2025 року на суму заборгованості 20817,60 грн, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 110-МЛ/Т від 24.09.2024 року (а.с.25зв-30, 37). Відповідно до виписки ТОВ «ФК «Кредит Капітал» з особового рахунку за кредитним договором №5476374, за [PERSON] рахується заборгованість в загальній сумі 20817,60 грн, з яких 4991,30 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 1100 грн - прострочена заборгованість за комісіями, 8426,30 - прострочена заборгованість за відсотками, 6300 грн залишок по неустойці (а.с.25). 12.08.2025 року позивач звертався з претензією до відповідача про виконання зобов`язань за кредитним договором в загальній сумі 20817,60 грн (а.с.37зв). В матеріалах справи міститься копія військового квитка серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , в якому міститься відмітка про те, що 14.07.2024 року [PERSON] , зарахований до складу військової частини [NUMBER] на посаду гранатометник (а.с.59-66). Відповідно до витягу з наказу начальника [INFO] №253 від 10.07.2024 року солдата [PERSON] , 1991 року народження призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період. Відповідно до поіменного списку, до військової частини [NUMBER] з 10.07.2024 року (а.с.67). V.Мотиви з яких виходить суд та норми права. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Згідно з частиною першою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3\~ст. 1056-1 ЦК України\~визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1ст.\~629\~ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1ст.\~612\~ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530\~ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516\~ЦК\~України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078\~ЦК\~України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080\~ЦК\~України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082\~ЦК\~України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Щодо стягнення неустойки. Пунктом 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки(штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних(боргових) зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. Щодо стягнення відсотків за користування кредитом. Законом України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~і членів\~їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту. У статті 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час укладення відповідачем кредитного договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Поширення положень вказаної норми зазначеного вище закону, а саме щодо військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період були чинними на час призову відповідача на військову службу під час мобілізації на особливий період, а саме 10.07.2025 року. Щодо одноразової комісії за надання кредиту. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке. Закон № 1734-VIII (ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Щодо врахування положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних\~положень\~Закону України\~«Про\~споживче\~кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом 120 днів 2,5%(25.12.2023 - 22.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (23.04.2024-20.08.2024). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування"умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що 30.04.2024 року [PERSON] уклав з ТОВ «Мілоан», договір про споживчий кредит № 5476374 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»\~на суму 5000 грн строком на 345 днів, шляхом переказу на його банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 511 % річних, що становить 1,4% від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 000 грн підтверджено платіжним дорученням про перерахування суми кредиту. При цьому суд враховує те, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем 24.06.2024 року були внесені кошти, які зараховані позивачем на погашення тіла кредиту в сумі 8,70 грн, на погашення відсотків за користування кредитом в сумі 1050 грн та 91,30 грн та на погашення комісії за надання кредиту в сумі 50 грн. Відтак заборгованість за тілом кредиту становить 4991,30 грн, з чим і погодився відповідач у відзиві. Стосовно вимоги позивача про стягнення із відповідача неустойки у виді штрафу в розмірі 6 300 грн, то суд вважає, що остання до задоволення не підлягає, оскільки суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які передбачають особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань, зокрема, списання сум неустойки в період дії на території України воєнного стану з 24.02.2022 року по даний час. Щодо посилань представника відповідача на застосування до даного кредитного договору положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» за період з 30.04.2024 року по 10.07.2024 року, суд зазначає, що максимальний розмір денної процентної ставки, відповідно до пункту 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування», не може перевищувати: протягом 120 днів 2,5% (25.12.2023 - 22.04.2024); протягом наступних 120 днів 1,5% (23.04.2024-20.08.2024). А отже застосування первісним кредитором процентної ставки в розмірі 1,4 % у виді відсотків за користування кредитом відповідає положенням даних норм. Що стосується нарахування відсотків за користування кредитом у період з дати укладення кредитного договору (30.04.2024 року) до дати зарахування [PERSON] на військову службу (10.07.2024 року), то суд зазначає, що в даному випадку на [PERSON] , який з 10.07.2024 року призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, поширюються положення ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому боржник звільняється від сплати відсотків за користування кредитом з 10.07.2024 року. Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 30.04.2024 року по 09.07.2024 року в розмірі 3 826,87 грн (5000грн*1.4%*56 днів (за період з 30.04.2024 року по 24.06.2024 року (дата зменшення тіла кредиту)+4991,30 грн*1.4%*15 днів (за період з 25.06.2024 року по 09.07.2024 року))-1 141,30 грн (сума відсотків, сплачених відповідачем 24.06.2024року). Окрім цього, кредитний договір № 5476374 від 30.04.2024 року передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 1150 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Отже, з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає сплаті комісія за надання кредиту в сумі 1100 грн (1150-50). Відтак позов слід задовольнити частково. VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 1 154,11 гривень судового збору на користь позивача. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, дійшов такого висновку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 8 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 року, укладеного з адвокатським об`єднанням «Апологет», які і заявив до стягнення з відповідача. На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.40зв); акт №Д/1428 наданих послуг від 20.08.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с.41зв); детальний опис наданих послуг до акту № Д/1428 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 року (а.с.42); ордер серії ВС №1381377 на надання правничої допомоги адвокатом Усенко М.І. ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», виданий адвокатським об`єднанням «Апологет» (а.с.41); свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №2093 від 29.09.2012 року на ім`я [PERSON] (а.с.39). Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 8000 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правової допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги. В той же час, враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у стягненні зазначеного розміру витрат та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial