Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 06.09.2024, в подальшому уточнивши зміст та пред`явлені вимоги (редакція від 25.09.2024), просив суд: звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом у справі №214/4381/24, виданим 23.05.2024 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області; судові витрати у справі покласти на відповідача. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 14.02.2018 між сторонами було укладено шлюб, який розірвано за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2021 у справі №214/618/21. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ще до моменту розлучення подружжя почало мешкати окремо, дитина залишилась проживати з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з вересня 2020 року мешкала окремо від них за зареєстрованим місцем проживання. На момент розлучення спір з приводу визначення місця проживання дитини між ними був відсутній: донька залишалась й надалі мешкати з батьком. Додатково позивач зазначив, що [PERSON] з 02.07.2018 має статус «дитина-інвалід» та потребує домашнього догляду. Як до, так і після розлучення саме він піклувався за дитиною, забезпечив для неї належні умови для проживання, розвитку, піклувався про стан її здоров`я. У травні 2024 року через мобільний додаток «ДІЯ» [PERSON] стало відомо про винесення Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області судового наказу від 23.05.2024 за заявою [PERSON] про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання їх доньки [PERSON] . Судячи з доданих до заяви документів, на думку позивача, [PERSON] умисно та з корисливих мотивів подала недостовірну інформацію аби мати можливість стягнути з нього аліменти на утримання дитини, не надавши доказів, що дитина фактично мешкає з нею, а вона, у свою чергу, створила для доньки належні умови проживання. [PERSON] зауважив, що проживання дитини разом з ним, повне утримання ним дитини, в силу ст.ст.180, 181 СК України, виключає наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти за судовим наказом на утримання цієї ж дитини на користь [PERSON] . Зважаючи на те, що малолітня [PERSON] з вересня 2020 року проживає з ним як батьком та перебуває на його утриманні, позивач вважає, що правові підстави для стягнення з нього аліментів відсутні, що обумовило звернення до суду в обраний спосіб захисту порушених прав. Ухвалою суду від 16.09.2024 позов залишено без руху. На виконання ухвали суду 25.09.2024 позивач [PERSON] подав позовну заяву в уточненій редакції. Ухвалою суду від 26.09.2024 позовну заяву (в уточненій редакції) прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17.04.2025 задоволено заяву позивача про допит свідків. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] , діючи через представника адвоката Яковлева Д.С. подала відзив на позов шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 18.11.2024 (зареєстровано 19.11.2024, а.с.91-95 т.1). Заперечення по суті пред`явлених вимог представник відповідача мотивував тим, що малолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та мешкає разом з нею у [ADDRESS] . До виїзду з України відповідач брала участь у вихованні дитини. На підтвердження цьому представник долучив скрин-шоти переписки у групі дитячого садочка, а також характеристику, надану Комунальним закладом дошкільної освіти (ясла-садок) Криворізької міської ради від 14.11.2024 №48, де зазначено, що з початком воєнного стану в Україні та з переходом на онлайн навчання, мати разом з дитиною виконувала прохання вихователів, займаючись з [PERSON] вдома, брала участь в різних онлайн конкурсах; дитину батьки забирали по черзі, [PERSON] вчасно приводила дитину до закладу та забирала. Відтак, адміністрація дошкільного навчального закладу та вихователі групи свідчать, що стосунки між матір`ю та дитиною були хороші. Крім того, у [PERSON] достатній рівень доходу та матеріального забезпечення, який дозволяє їй створити належні умови проживання для дитини та її безпечне переміщення у воєнний час. Фактично дитина перебувала на утриманні [PERSON] раніше та наразі. Стосовно стану здоров`я малолітньої [PERSON] , то представник відповідача зазначив, що згідно з довідкою доктора медицини [PERSON] від 14.10.2024 ознаки гіперплазії аденоїдів у дитини відсутні, порожнини середніх вух добре вентилюються з обох сторін, клінічні ознаки виражених аденоїдних розтрощень відсутні, здійснено пробне лікування назальним спреєм «Мометазон», востаннє дитина проходила лікування 05.09.2024. Крім того, 06.11.2024 за місцем свого перебування (у Німеччині) відповідачем отримано повідомлення Групової практики ЛОР-лікарів докторів медицини РОЯС, ВІММЕР, ШТУРМ, відповідно до повідомлення встановлено, що у дитини [PERSON] виключена гіперплазія аденоїдів та наразі немає показань до операції (довідку надано з додатковими поясненнями 22.11.2024, а.с.132-140 т.1). Крім того, з 01.08.2024 дитина навчається у початковій школі ім. Карла Орфа у м. Ландсгут, Німеччина. Зважаючи на усе вищенаведене, представник відповідача вважає, що факт відсутності належного піклування за дитиною з боку матері позивачем не доведений, правові підстави для звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] відсутні, дитина має задовільний стан здоров`я, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив суд відмовити. 26.11.2024 позивач [PERSON] подав відповідь на відзив шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (а.с.161-170 т.1), вважаючи відзив хибним та завуальованим. Позивач зазначив, що [PERSON] як до заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів на дитину, так і до відзиву не було подано жодних доказів, які б підтверджували: факт проживання доньки [PERSON] разом з нею, де відповідач водночас мала б стверджувати, що дитина перебуває на її утриманні; не надано доказів оплати відповідачем за дитячий садок, як свідчення несення нею витрат на утримання дитини, а також інших витрат по догляду за хворою дитиною. Відповідачем також не доведено наявність у неї нерухомості, де б для дитини були створені найкращі умови проживання. Доказів про те, що саме вона здійснює постійний догляд та безпосередньо приймає участь в лікуванні дитини або факти несення витрат на оздоровлення дитини відповідачем також не доведені. Разом з тим, на спростування доводів сторони відповідача [PERSON] посилається на скрин-шоти з їх листування, аудіо запис розмови від 29.05.2024, в яких [PERSON] обіцяє повернути йому дитину, яку взяла з собою в гості. Ці докази, на думку позивача, свідчать про те, що дитина фактично з матір`ю не мешкала, остання не піклувалась про дитину та матеріально її не утримувала. Разом з тим, з відомостей про доходи відповідача (форми ОК-5 за період з вересня 2020 року до 29.05.2024) очевидним є те, що [PERSON] мала можливість утримувати дитину та допомагати в її лікуванні, попри це державну допомогу на утримання дитини до досягнення трирічного віку [PERSON] вона витрачала на себе всупереч цільовому призначенню таких виплат, що свідчить про вчинення нею домашнього насильства економічного характеру у відношенні малолітньої [PERSON] . Крім того, [PERSON] постійно скаржилась на нестачу коштів, припинення їй виплат на дитину у зв`язку з поверненням на роботу в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де у зв`язку з воєнним станом відбулося падіння виробництва, а відтак і зменшення розміру зарплати, неможливість здійснення нею оплати орендованого приміщення, складні стосунки з рідними. Здебільшого ці доводи відповідача були неправдивими, черговим свідченням цьому є придбання нею 13.12.2023 транспортного засобу, право власності на який було оформлене на [PERSON] . Що стосується наданих відповідачем характеристик з садочка, то вони містять неправдиві відомості, оскільки фактично відповідач з дитиною не проживала, а лише навідувалась перед працею на 30 хвилин. Стосовно відповідності довідок з відомства зі справ реєстрації громадян та цивільного стану м. Ландсгут, Німеччина де встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають у [ADDRESS] , на думку позивача, є неповною інформацією про фактичний стан перебування відповідача та дитини як біженців з України, які отримують соціальні виплати на біженців так званих Burgergeld. Зауважив, що біженці це особи, які були вимушені залишити Україну, мають право в`їжджати до Німеччини без візи й перебувати без неї у ФРН протягом обмеженого періоду часу. Разом з тим, [PERSON] вчинила правові наслідки протиправної поведінки, з корисливих мотивів викравши дитину та вивізши її в стані хвороби за кордон, де своїми діями наражає дитину на ризик, ніколи не несла відповідальності за дитину, та ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків з вересня 2020 року до часу незаконного вивезення дитини 30.05.2024 за кордон. Позивач наголосив, що на теперішній час міністерством юстиції ФРН встановлено місце перебування дитини з відповідачем як табір для біженців м. Ландсгут, земля Баварія, статус яких «біженці». Позаяк, у м. Кривому Розі у дитини з батьком наявні належні житлово-побутові умови, дитина відвідувала дитячий садочок, в якому спрямований виховний процес з однолітками та відбувалась навчання дитини в соціумі, де дитина мала гармонійний повноцінний розвиток. Стосовно наданої представником відповідача довідки від доктора медицини Олаф Юнга від 14.10.2024, то на думку позивача, виглядає більш підробленим документом ніж оригінал. До того ж надані позивачем докази свідчать про зворотне: лікарі з різних медичних закладів в Україні підтвердили діагноз у [PERSON] як гострий аденоїдит 2-3 ступеню та за останніми показниками і даними лікарів дитині було призначену дату госпіталізації на планову хірургічну операцію (лист від 25.10.2024 №3546). Стосовно наданої представником відповідача довідки, що дитина навчається у початковій школі ім. Карла Орфа у місті Ландсгут з 01.08.2024 та навчання триватиме у школі орієнтовно до липня 2033 року, то позивач повідомив суду, що дитина скаржилась на те, що їй тяжко вчитись на німецькій мові. Так, як дитина відвідувала дитячий садок, позивачу стало відомо, що до них приїжджала поліція стосовно того, що мати дитини порушила умови перебування дитини в начальному закладі, тобто не відвела дитину та при цьому виїжджала до них поліція ФРН з усним попередженням матері,так як іншим разом вона може бути оштрафована. Дитина не навчається в українській школі, позивач вважає, що це шкодить виховному процесу його доньки та повідомив, що відповідач сама відвідує інтеграційні курси, що не дає їй можливості самій вчасно вдосконалити програму для біженців та залишає на самоті дитину на території табору для біженців. Позивач заперечує проти відзиву на позовну заяву так як відповідач продовжує надавати до суду неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про незаконне стягнення з позивача аліментів, так як право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживає дитина, та є безумовним, але звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу в травні 2024 року про стягнення аліментів, відповідач взагалі не доводила наявність у неї такого права, на що судом при видачі судового наказу не було звернуто уваги. Про це, на переконання позивача, свідчать усі надані ним докази. Крім того, позивач вважає себе потерпілим з приводу незаконного звернення відповідача до суду із заявою про сплату аліментів на дитину на її користь, так як позивачу надійшов лист зі служби у справах сімї та молоді Jugendam, земля Баварія, стосовно того, що позивач перебуває у статусі боржника кредитора перед Jugendam щодо сплати аліментів на користь [PERSON] 28.11.2024 позивач через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав доповнення до відповіді на відзив (а.с.200-209). 04.12.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Яковлев Д.С. подав заперечення на відповідь на відзив шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» (а.с.5-8 т.2), доводи в яких є тотожними з доводами та мотивами, наведеними у відзиві. У ході розгляду справи позивач та його представник адвокат Кшижевська К.О. пред`явлені вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, не наполягали на допиті інших заявлених свідків, забезпечити явку явки сторона позивача не змогла. Представник відповідача адвокат Яковлев Д.С. заперечував проти задоволення позовних вимог. У подальшому представники сторін про свою участь в судових засіданнях не заявили, подавши заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності у письмовому провадженні. Допитана в судовому засіданні 01.05.2025 як свідок [PERSON] суду показала, що із [PERSON] вона знайома близько 15 років, а з січня 2022 року почали спілкуватись частіше. Вони з`ясовували стосунки стосовно життя позивача, лікування його дитини, він неодноразово з цього приводу до неї звертався, просто потребуючи допомоги, адже вона є представником громадської організації «Міжнаціональний народний контроль», що діє як юридична особа. Вона не є сімейним лікарем, якщо до них звертається людина по допомогу вони таку допомогу надають, не фіксуючи це документально та не вимагаючи окремо від такої особи документів. Жодної фінансової звітності з приводу витрат, понесених на допомогу, організація не веде. Достатнім для надання допомоги є потреба людини в допомозі, коштів за це організація не брала. [PERSON] працював на ринку, ремонтував побутову техніку, а з початком воєнного вторгнення вони допомагали разом переселенцям. Вона його питала, де мати дитини, на що [PERSON] пояснював, що дитина мешкає з ним, а мати дитини мешкає окремо своїм життям. Вона особисто допомагала [PERSON] робити ремонт в дитячій кімнаті, у підготовці дитини до школи, зверталась разом з ним до лікарів з приводу лікування дитини, відвідування стоматолога. Для ремонту у дитячій кімнаті вона особисто купувала матеріали. Крім того, свідок надала фотознімки з [PERSON] , ремонту у кімнаті дитини, датовані травнем 2024 року як свідчення того, що дитина перебувала з нею, а не з [PERSON] . Дитина залишалась з нею саме з дозволу батька. На питання суду з приводу фотознімків вона пояснила, що при наданні допомоги фотозвіти організація не готує по кожній особі, сім`я [PERSON] для неї є особливою; в якому стані була кімната дитини до ремонту свідок фото не має. Допитана в судовому засіданні 24.07.2025 як свідок [PERSON] суду показала, що вона працює вихователем у дитячому садочку № [NUMBER] , стосунки зі сторонами нормальні, неприязних відносин немає. [PERSON] з 01.09.2020 ходила до дитячого садочка № [NUMBER] , а свідок була її безпосереднім вихователем у молодшій групі з 01.09.2021. Відвідувала дитина садочок до 2024 року, до моменту, коли [PERSON] вивезла дитина за кордон. Дитину до садочка приводив та забирав частіше батько, іноді забирала мати. Інтерес до виховного процесу дитини у садочку батьки проявляли однаково. Лікуванням дитини займався батько, оплату за садочок також вносив батько, якого вона бачила частіше. Стосунки між [PERSON] та донькою [PERSON] були хороші, навіть дружні, до нього дитина була більш відкритою; з матір`ю у дитини також були хороші стосунки, однак, з батьком дитина більш була близькою, у тому числі стосовно побутових моментів, проведення дозвілля. У період онлайн навчання дітей вихователі записували відео та надсилали у групи, в яких батьки робили зворотній зв`язок (надсилали фото малюнків, відео тощо). Онлайн навчанням [PERSON] займався батько, оскільки зворотній зв`язок надходив з номеру його телефону; один випадок мав місце, коли до святкування 8-го березня фото дитини з матір`ю були надіслані вихователю. Характеристику з дитячого садочка свідок підписувала. Хоча й дитина не відвідує дитячий садочок оффлайн, онлайн заняття також не відвідує, однак [PERSON] продовжує рахуватися як вихованиця садочка, адже з приводу її відрахування заяв від батьків не надходило. Допитана в судовому засіданні 24.07.2025 як свідок [PERSON] суду показала, що вона працює вихователем у дитячому садочку № [NUMBER] , стосунки зі сторонами нормальні, неприязних відносин немає. [PERSON] з 01.09.2020 ходила до дитячого садочка № [NUMBER] , а свідок була її безпосереднім вихователем у ясельній групі один рік, з 01.09.2021 вона була переведена у молодшу групу. Пізніше, у період воєнного стану вона також була її вихователем та працювала разом з іншим вихователем [PERSON] . Коли дитина вступила до садочка, знайомство відбулося з обома батьками. Батьків [PERSON] вона характеризує виключно позитивно як хорошу та злагоджену сім`ю, обоє цікавились виховним процесом дитини, а [PERSON] добре ставилась до обох батьків однаково, не проявляючи перевагу до кого з них більше. Дитину до садочка приводив та забирав частіше батько, іноді мати, однак мати більше проявляла інтересу до навчання, а батько до виховання. Зазначила, що [PERSON] дуже часто хворіла нежиттю, зауваження з приводу необхідності нагального лікування нежитю вихователі робили обом батькам. [PERSON] характеристику на дитину свідок підписувала, з приводу необхідності отримання характеристики до садочка зверталася [PERSON] . Онлайн заняття в садочку проводить окремий вихователь [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 24.07.2025 як свідок [PERSON] суду показала, що зі сторонами знайома, стосунки нормальні, її донька та [PERSON] відвідували один садочок у старшу групу. У садочку вона бачила лише батька [PERSON] . Ї відомо, що вихованням дитини займався саме батько [PERSON] , з приводу лікування дитини вона не знає. З [PERSON] вони проживають по сусідству та часто бачила [PERSON] з донькою біля магазину, на дитячому майданчику; декілька разів бачила як мати приїздила на автомобілі за дитиною. З приводу того, що [PERSON] «вкрала» [PERSON] із садочка їй розповіла старша донька. Допитана в судовому засіданні 24.07.2025 як свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає по сусідству з [PERSON] , знає його сім`ю, дружила з матір`ю [PERSON] . Вихованням дитини [PERSON] займався виключно батько [PERSON] , мати приходила до них зрідка: «по святам», 1 день побула 3 місяці немає. Дитина мешкала з батьком та бабусею. Їй відомо, що [PERSON] робив ремонт у дитячій кімнаті. Стосунки між дитиною та батьком були хороші. Мали місце випадки, коли мати забирала дитину до себе з ночівлею, а потім привозила назад. Чому між батьками та дитиною склались такі відносини їй нічого не відомо, [PERSON] про це їй не розповідав. У травні 2024 року вона бачила [PERSON] біля під`їзду будинку, мати приїхала з дитиною з садочка, а потім забрала і поїхала. Із приводу стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини на користь матері їй нічого не відомо, однак зазначила, що саме батько утримував дитину такі висновки вона зробила із власних спостережень. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, застосувавши до правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували в шлюбі, зареєстрованому 14.02.2018 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.08.2021 у справі №214/618/21, що набрало законної сили 03.09.2021, шлюб між ними було розірвано; після розірвання шлюбу відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] », яке є її дійсним. У період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 03.02.2021 Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). За змістом судового рішення у справі №214/618/21, на момент вирішення спору про розірвання шлюбу спір з приводу визначення місця проживання дитини між сторонами був відсутній. За даними реєстру Криворізької міської територіальної громади, [PERSON] та малолітня [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ; відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 23.05.2024 за заявою [PERSON] Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.05.2024. Звертаючись до суду з приводу видачі судового наказу, [PERSON] вказувала, що наразі (тобто на момент звернення із заявою до суду) дитина мешкає з нею, при цьому не заперечувала факт того, що дитина зареєстрована з батьком, що слідує зі змісту заяви. Не погоджуючись із видачею судового наказу, 30.05.2024 [PERSON] звернувся до суду із заявою про його скасування. Однак, ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.06.2024 у задоволенні заяви [PERSON] про скасування судового наказу було відмовлено, із роз`ясненням\~йому права\~на звернення\~із заявою\~про перегляд\~судового наказу\~за нововиявленими\~обставинами або позовом про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , позивач вказував, що ще до моменту розлучення подружжя почало мешкати окремо, дитина залишилась проживати з ним за адресою: [ADDRESS] , в той час як [PERSON] з вересня 2020 року мешкала окремо від них. На момент розлучення спір з приводу визначення місця проживання дитини між ними був відсутній: донька залишалась й надалі мешкати з ним як батьком. Зважаючи на те, що малолітня [PERSON] з вересня 2020 року проживає з ним як батьком та перебуває на його утриманні в силу ст.ст.180, 181 СК України виключають наявність у нього обов`язку сплачувати аліменти за судовим наказом на утримання цієї ж дитини на користь [PERSON] , а відтак правові підстави для стягнення з нього аліментів відсутні, що обумовило звернення до суду в обраний спосіб захисту порушених прав. Надаючи оцінку таким доводам позивача та обґрунтованості пред`явлених [PERSON] вимог в обраний ним спосіб захисту прав та інтересів суд виходить з такого. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту\~\~прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Спір у даній справі стосується оспорювання позивачем правових підстав для стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання їх дитини [PERSON] , від сплати яких він просить звільнити. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Слід також зауважити, що відповідно до ст.179 СК України, аліменти,\~одержані на\~дитину,\~є власністю\~дитини. Закон України «Про охорону дитинства» вказує на те, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як передбачає ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України: якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у ст.ст.267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів чи припинення їх стягнення зі зміною обставин, що виникли після ухвалення\~рішення про\~стягнення аліментів та\~впливають на\~їх подальше\~стягнення. Відповідно до ч.2 ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. У ході судового розгляду із обсягу наявних у справі доказів встановлено, що як на момент звернення позивача до суду з даним позовом (вересень 2024 року), так і на момент ухвалення рішення, малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , перебуває у Німеччині та проживає разом з матір`ю [PERSON] відповідачем у справі. Як слідує з довідок про реєстрацію за місцем проживання, виданих відділом №3 відомства зі справ реєстрації громадян та цивільного стану м. Ландсгут, Німеччина (в офіційному засвідченому перекладі з німецької мови на українську), [PERSON] та малолітня донька [PERSON] з 05.06.2024 мають зареєстроване місце перебування (що є єдиним місцем проживання) за адресою: [ADDRESS] , дата вселення 02.06.2024 (а.с.109-120 т.1). Із 01.08.2024 [PERSON] навчається у початковій школі ім. Карла Орфа у м. Ландсгут, Німеччина; навчання триватиме орієнтовно до липня 2033 року, що слідує з довідки від 24.09.2024, виданої за підписом директора початкової школи ім. Карла Орфа у м. Ландсгут (в офіційному засвідченому перекладі з німецької мови на українську, ас.101-103 т.1). Вищевказані обставини, як і факт перебування малолітньої [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та їх сумісного проживання за кордоном з червня 2024 року позивач та його представник в ході судового розгляду не заперечували та не спростовували. Позаяк, аналізом показів допитаного судом свідка [PERSON] , яка вказувала, що до травня 2024 року малолітня [PERSON] мешкала з батьком [PERSON] , наданого позивачем акта від 24.05.2024, засвідченого ОСББ «МИРУ 31» про фактичне місце проживання дитини з ним за адресою їх зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] , звернення [PERSON] до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, Міністерства юстиції України з приводу протиправної зміни відповідачем місця проживання дитини у сукупності із позицією сторін та встановленими судовим розглядом обставинами свідчать про існування між сторонами цивільно-правового спору щодо визначення місця проживання дитини. Істотним при цьому є той факт, що провадження з приводу вирішення цього спору із одночасним заявленням вимоги про відібрання дитини у матері та повернення батькові ініційоване [PERSON] 24.07.2024 шляхом звернення до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідним позовом до [PERSON] (цивільна справа №214/6425/24). Ухвалою суду від 23.09.2024 провадження у справі відкрите, кінцеве процесуальне рішення за результатами вирішення спору судом не ухвалене. Разом з тим, при вирішенні спору про звільнення [PERSON] від сплати аліментів на утримання [PERSON] визначальним є те, що дитина фактично мешкає за кордоном разом з матір`ю [PERSON] стягувачем аліментів, за своїм віком потребує матеріальної допомоги на утримання з боку батька [PERSON] , який в силу рівності обов`язку обох батьків, будучи працездатним, зобов`язаний їй таку допомогу надавати у спосіб сплати аліментів. Зважаючи на те, що після ухвалення судом 23.05.2024 рішення у виді судового наказу про стягнення аліментів істотної зміни обставин, які б впливали на їх подальше стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] не відбулося, адже дитина продовжує мешкати з матір`ю, має зареєстроване місце перебування у Німеччині, соціально влаштована (відвідує навчальний заклад), потребує утримання з боку обох батьків, тому правові підстави для звільнення [PERSON] від сплати аліментів на її утримання на користь [PERSON] відсутні. Посилання позивача на ухилення відповідачем від належного виконання батьківських обов`язків, використання аліментів та соціальних виплат на дитину всупереч їх цільовому призначенню та, як наслідок, вчинення відповідачем економічного насильства відносно дитини, не доведені належними доказами та ґрунтуються на припущеннях та упередженому ставленні позивача до відповідача на ґрунті ускладнених, неприязних стосунків між ними. Доказів, які б свідчили про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, вчинення домашнього насильства відносно дитини, перебування сім`ї під соціальним супроводом чи на обліку як неблагонадійної з підстав ухилення одного з батьків від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять, в той час як характеристики з дошкільного навчального закладу, покази свідків [PERSON] , [PERSON] вихователів садочка, який відвідувала малолітня [PERSON] , свідчать про зворотне. Разом з тим, що стосується показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з приводу виконання [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків по вихованню їх малолітньої доньки [PERSON] , ступеню виконання цих обов`язків кожним з них окремо, прояву дитиною переваги до батька чи матері, то суд вважає, що ці обставини при вирішенні спору про звільнення від сплати аліментів, виходячи із меж заявлених вимог, мають другорядне значення та не впливають на вирішення цього спору по суті його предмету. На переконання суду, намаганням встановити ці обставини в рамках вирішення даного спору, за наявності окремо спору про визначення місця проживання дитини з вимогою про відібрання дитини у матері, позивач [PERSON] тим самим переслідує за мету створити преюдиційність в їх застосуванні при вирішенні інших спорів, що суд розцінює як прояв зловживання процесуальними правами та недобросовісності. Покази допитаного судом свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони викликають у суду сумніви в їх достовірності та правдивості, адже загалом будучи сторонньою особою для малолітньої [PERSON] , свідок [PERSON] здебільшого надавала власну оцінку належності виконання обов`язків кожним з її батьків, станові здоров`я дитини та потребі у лікуванні, не будучи при цьому лікарем чи членом сім`ї дитини. Крім того, будучи представником громадської благодійної організації (зі слів свідка), вона не могла жодними доказами підтвердити повідомлені нею обставини (факт звернення [PERSON] з проханням про допомогу, кошториси громадської організації з приводу несення витрат в інтересах [PERSON] на ремонт у приміщенні, необхідність участі організації у вирішенні питань щодо стану здоров`я дитини тощо), які логічно розходились із дійсними обставинами. До того ж при наданні показів свідок очевидно говорила заздалегідь підготовленими та завченими фразами, оперувала фактами та доводами, виснуваними нею на ґрунті суб`єктивної оцінки із явним упередженим ставленням до відповідача, в той час як коли суд ставив уточнюючі питання по суті справи плуталась та проявляла явну знервованість. Виходячи з вищенаведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю та безпідставністю. Разом з тим, суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що предмет позову (вимога про звільнення від сплати аліментів) та підстави позову (як вказував позивач відсутність правових підстав для стягнення з нього аліментів та протиправність видачі судового наказу загалом) логічно є суперечливими та свідчать про недостатню ефективність обраного позивачем способу захисту. Так, спосіб захисту сімейних прав та інтересів шляхом припинення правовідношення, до якого належить також припинення права на аліменти або ж звільнення від сплати аліментів, стосується випадку, коли платник аліментів не заперечує наявність у нього обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини, однак просить звільнити надалі з підстав, що настали після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів. При цьому, за наведеними [PERSON] підставами позову, позивач, поміж іншим, незгодний з видачею судового наказу про стягнення з нього аліментів. Звертаючись до суду із заявою про його скасування, в ухвалі від 04.06.2024 про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про скасування судового наказу, суд роз`яснював позивачеві право на звернення із заявою про перегляд судового\~наказу за\~нововиявленими обставинами або позовом про зменшення розміру аліментів. Однак, правом на звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами [PERSON] не скористався, обравши на власний розсуд інший спосіб захисту прав та інтересів. Зважаючи на те, що суд вирішує спір в межах заявлених вимог, тому визначення судом ефективного способу захисту всупереч визначеному позивачем предмету позову свідчитиме про порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства та вихід за межі вимог. Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем процесуальні витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed