Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

В серпні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 191 360,15 грн., витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. та судового збору в сумі 2\~422,40 грн., а також просили зобов`язати орган, що здійснює примусове виконання рішення нараховувати інфляційні витрати та 3% річних на суму заборгованості починаючи з дати набрання рішення законної сили і до повного виконання рішення відповідачем та стягнути з [PERSON] нараховані інфляційні витрати та 3% річних. Свої вимоги мотивувало тим, що 30.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~4608909 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 29 900,00 гривень строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем кредитора. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. В період з 30.04.2024 по 25.11.2024 за вказаним кредитним договором ТОВ «Лінеура Україна» було нараховано проценти за користування грошовими коштами в сумі 94\~185,15 грн. При цьому відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої обов`язки за кредитним договором не надавав кошти на погашення кредиту та процентів. 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено Договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого, права вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту [PERSON] , перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». Оскільки у відповідності до положень кредитного договору, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] , строк кредиту 360 днів, з 30.04.2024 по 25.04.2025, ТОВ «Українські фінансові операції» в період з 26.11.2024 по 25.04.2025 здійснено нарахування процентів за користування кредитом в сумі 67\~275,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 4608909 становить 191\~360,15 грн., яка складається з: 29\~900,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 94\~185,15 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Лінеура Україна» за період з 30.04.2024 по 25.11.2024, 67\~275,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 26.11.2024 по 25.04.2025. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 04.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.10.2025 року на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому останній не погоджується з розрахунком заборгованості складеним ТОВ «Лінеура Україна» станом на 25.11.2024 року, оскільки в даному розрахунку застосувалися процентні ставки 1,43% та 1,5%, що суперечить чинному законодавству України. Укладаючи 30.04.2024 року договір споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану процентну ставку у розмірах 1,43% та 1,5%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Провівши власний розрахунок заборгованості відповідачем визначено розмір заборгованості 56\~212,00 грн. Також відповідач вважає неправомірним нарахування відсотків за користування кредитним коштами після укладення договору факторингу, оскільки факторинг не є кредитом, а тому відповідач вважає що фактор не має права нараховувати проценти. До того ж [PERSON] заперечує проти стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних. Враховуючи викладене ,відповідачем визнається позов частково, у сумі 56\~212,00 грн. 22.10.2025 року від представника позивача адвоката Лисенко Д.В. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представником позивача заперечуються доводи відповідача про розмір відсоткової ставки та нарахування відсотків позивачем, як новим кредитором, опираючись на умову обов`язковості договору представник відповідача вказує на те, що підписані відповідачем умови договору мають виконуватись у повному обсязі. Представник позивача ТОВ «Українські фінансові операції» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. В позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свій відзив на позовну заяву, позовні вимоги визнав частково у розмірі 56 212,00 грн. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 30.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4608909 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого: сума кредиту складає 29\~900,00 грн., строк кредитування 360 днів, денна процентна ставка на пільговий період 30 днів становить 1,425%, повна процентна ставка становить 1,5% в день. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) №\~ [NUMBER] , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». (а.с.51-60) Даний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 68675. Разом з цим, відповідачем підписано електронним підписом додатки до договору, паспорт споживчого кредиту та інформаційне повідомлення. (а.с.62) У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, відповідно до договору на переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, грошові кошти перераховано на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на суму 29\~900,00 грн. 30.04.2024.(а.с.22) Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором станом на 25.11.2024 у [PERSON] загальна сума заборгованості становить 139\~035,15 грн., з яких: тіло кредиту 29\~900,00 грн., проценти 94\~185,15 грн. (а.с.17-21) Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст.\~11\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12\~ЗУ «Про\~електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ЗУ «Про\~електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис»\~так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Із досліджених судом Договору та Додаткового договору встановлено, що останні укладені в електронній формі та зі сторони споживача підписано електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, що свідчить про те, що відповідач всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даних договорів, вільні у виборі контрагента та умов договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду , а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором. Згідно ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Цивільного кодексу.\~Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).\~Статтею 514 ЦК України\~закріплено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено,що на підставі укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українській фінансові операції» договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024, право вимоги за Договором перейшло до нового кредитора на суму 139\~035,15 грн., що підтверджується реєстром боржників.(а.с.41-42) З наданого позивачем розрахунку заборгованості за 210 календарних днів за період з 30.04.2024 по 25.11.2025 вбачається, що позивачем нараховано процентів за користування кредитом на основну суму боргу 29\~900,00 грн. за ставкою 1,43% в період перших 30 календарних днів, а далі за ставкою 1,5% в розмірі 94\~185,15 грн. (а.с.17-21) Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що загальна сума заборгованості становить 191360,15 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 29900 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 94185,15 грн., 29\~900,00 грн., * 1,5 % = 448,5 грн.,* 150 календарних дні = 67\~275,000 грн. відсотки нараховані фактором. Разом з тим, дослідивши розрахунок заборгованості та вислухавши заперечення відповідача, суд не погоджується із вказаними розрахунками з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.8\~Закону України «Про споживче\~кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Передбачений п.17 Прикінцевих і перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» перехідний період у 240 днів з дня набрання чинності Законом України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг" із\~дозволеною ставкою:\~протягом перших\~120\~днів -\~2,5\~%,\~протягом наступних\~120\~днів -\~1,5%,\~поширюється лишена\~договори,укладені\~до набрання\~Законом чинності,\~якщо строк\~дії таких\~договорів продовжено\~після набрання\~Законом чинності.\~Про це\~зазначено у\~ч.2\~розділу ІІ\~Прикінцевих і\~перехідних положень\~ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 30.04.2024 Договір та Додатковий договір, які за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор правомірно нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 1,43% та 1,5% до 24.08.2024 року, в наслідок чого утворилась заборгованість за відсотками за період з 30.04.2024 по 24.08.2024 року у розмірі 52\~474,65 грн. Що стосується нарахування штрафу, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-Ix\~та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, ураховуючи, що первісним кредитором нараховано штраф за невиконання [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором у період дії воєнного стану, що суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому відсутні підстави для його стягнення з відповідача. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості [PERSON] , по відсотках за процентною ставкою 1%, а саме: - за період з 25.08.2024 по 25.04.2025 (243 календарних дні): 29\~900,00 (сума боргу) х 1% : 100 % = 299,00 грн. х 243 дні = 72\~657,00 грн. Отже, заборгованість за відсотками становить 125\~131,65 грн. (52\~474,65 грн. + 72\~657,00 грн.). Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] за Договором №4608909 від 30.04.2024 станом на 25.04.2025 складає 155\~031,65 грн., яка складається із: 29\~900,00 грн. - тіло кредиту; 125\~131,65 грн. відсотки. Оскільки судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню, проте частково в розмірі 155\~031,65 грн. Крім того, представник позивача просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265\~ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] (дата народження [INFO] ), на користь ТОВ "Українські фінансові операції". Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII цього Кодексу. Таким чином, норма ч.10 та ч.11 ст.\~265\~ЦПК України передбачає, що суд може зазначити в рішенні про нарахування саме відсотків або пені, натомість позивач просить нарахувати інфляційні витрати та 3 % річних, відповідно до\~статті 625 ЦК України, що в розумінні\~Цивільного кодексу\~України є різним. Крім того, суд додатково зазначає, що відповідно до п.18\~Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, в частині позовних вимог, що стосуються нараховування інфляційних витрат і 3% річних, суд відмовляє у їх задоволенні. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до статі 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1\~964,57 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., суд приходить до наступного. За положеннями ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59\~Конституції\~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження судових витрат позивачем суду надано: копію договору №\~01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024; копія акту приймання-передачі наданих послуг від 20.07.2025; копія детального опису робіт (наданих послуг) від 20.07.2025; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивачем було понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується вище переліченими доказами. В той же час, при оцінці розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд застосовує ряд критеріїв - дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність, співмірність, а також складність справи, значення справи для сторін і т.п. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Згідно висновків Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі її витрати на адвоката, якщо

Outcome: partial