Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, із сімейних правовідносин. Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойка О.М. У позовній заяві [PERSON] просить суд: -Розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 19 червня 2021 року у Індустріальному районному у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), актовий запис про шлюб № 293, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ; - Визначити, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , залишається проживати із батьком [PERSON] , [INFO] ; - Встановити факт, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] самостійно виховує та утримує дитину, а саме свою неповнолітню доньку дитина [PERSON] , [INFO] . Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] , уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 19 червня 2021 року, Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), актовий запис про шлюб № 293, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 335. Зазначає, що з жовтня 2024 року мешкають окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет та спільне господарство не ведуть. Позивач стверджує, що між ним та [PERSON] існує спір щодо місця проживання дитини. Вважає, що після розірвання шлюбу донька сторін [PERSON] , [INFO] , повинна залишитись проживати разом із батьком [PERSON] , який фактично самостійно без матері здійснює її утримання, догляд та слідкує за розвитком дитини. На сьогоднішній день, зі слів позивача, відповідачка проживає окремо розвитком та матеріальним забезпеченням дитини не цікавиться, самоусунулась від виховання дитини. Позивач має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Наразі [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, проте також працює дистанційно, із збереженням гідних умов оплати праці, яка дозволяє доглядати за дитиною та її розвитком. Вказане підтверджується Наказом №9-к/тм від 12.06.2025 року, про відпустку по догляду за дитиною та Наказом №16-к/тр від 12.06.2025 року, про встановлення дистанційного режиму роботи, виданими за місцем роботи. Через те, що матір дитини не проживає разом із дитиною, займається своїми справами, не приділяє дитині увагу, не займається її вихованням та розвитком, дитина постійно знаходиться із батьком. Таким чином, проживання доньки [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , на думку позивача, відповідає інтересам дитини. [PERSON] в позові зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою, та усіма силами сприятиме тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена. Надала заяву в якій позовні вимоги визнала. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог, повністю підтримала раніше надані письмові пояснення в яких проти задоволення позовних вимог не заперечуються. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис про шлюб №293 від 19 червня 2021 року, зареєстрований в Індустріальному районному у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу мають доньку, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 335. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Як убачається із матеріалів справи сім`я сторін розпалась та носить формальний характер. Сторони тривалий час проживають окремо один від одного, що підтверджується отриманою судом інформацією. Донька сторін зареєстрована за місцем проживання батька. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимоги, щодо розірвання шлюбу. Згідно статті 160 Сімейного кодексу України право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначаються за згодою батьків. Щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу сторін, суд дійшов наступного. Сторони проживають окремо один від одного. Дитина зареєстрована за місцем проживання батька. Позивач має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Наразі [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, проте також працює дистанційно, із збереженням гідних умов оплати праці, яка дозволяє доглядати за дитиною та її розвитком. Вказане підтверджується Наказом №9-к/тм від 12.06.2025 року, про відпустку по догляду за дитиною та Наказом №16-к/тр від 12.06.2025 року, про встановлення дистанційного режиму роботи, виданими ТОВ «ВКП «ТАКО»». Судом встановлено, що матір дитини не проживає разом із дитиною, не приділяє дитині увагу, не цікавиться її вихованням та утриманням, дитина постійно проживає із батьком. Згідно письмових пояснень Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Службою було проведено обстеження умов проживання та винесено відповідний акт. З акту обстеження умов проживання вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] та для неї створенні усі умови для життя, розвитку та відпочинку. У родині існують теплі стосунки та батько піклується про дитину. Мати вихованням та розвитком дитини не займається. Крім того, суду надані письмові пояснення свідків, які зазначають, що [PERSON] , проживає разом із донькою [PERSON] , який її самостійно виховує. Мати дитини не бачили. Таким чином, проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] відповідає інтересам дитини. Разом з тим, [PERSON] зазначив, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із донькою, і зі свого боку обіцяє усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері. Відповідачка надала до суду письмову заяву в якій не заперечує проти позовних вимог та визнає, що спільна дитина проживає разом із батьком, який здійснює одноособовий догляд за донькою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, немає підстав не погодитись із вимогами позивача, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишиться проживати із батьком, який займається її вихованням. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. За поясненнями Служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Службою було проведено обстеження умов проживання та винесено відповідний акт. З акту обстеження умов проживання вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком [PERSON] та для неї створенні усі умови для життя, розвитку та відпочинку. У родині існують теплі стосунки та батько піклується про дитину. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини спільного проживання без матері: доньки [PERSON] , [INFO] з її батьком [PERSON] . Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими частково та такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у позовній заяві просить залишити понесені ним судові витрати за ним.

Outcome: partial