Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до [PERSON] , [PERSON] про: 1) притягнення до відповідальності [PERSON] , [PERSON] за створення перешкод у спілкуванні батька з дітьми, розхитуванні психологічного стану дітей та безпричинне насильство над дітьми; 2) зобов`язання [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей: [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження; 3) визначення такого способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження: графік побачень у зв`язку з службою в Збройних Силах України (далі ЗСУ) та ненормованому географічному переміщенні та виконанні бойових розпоряджень просить дозволу бачитися з дітьми при кожній можливості не залежно від місця їх розташування в часовому діапазоні від 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. з урахуванням вільного від навчання часу, також при перебуванні разом у селі залишатися на ночівлю, в разі більшого часового діапазону виїжджати на спільні відпустки, подорожі, санаторно-курортні відпочинки за межі Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2024\~року (справа №\~607/24986/23) розірвано. У цьому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , 2014 року народження, та [PERSON] , 2017 року народження. Позивач вказує, що діти фактично проживають з матір`ю за невідомою йому адресою у м. Києві. У договірному порядку сторонам не вдалося вирішити питання щодо участі батька у вихованні дітей. Автор позову зазначає, що вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми з боку відповідача почалося з покупки [PERSON] смарт-годинника і телефона. Проте, [PERSON] всупереч його бажанню спілкуватися з дітьми змінила SIM карти й у подальшому в грубій формі забороняла відвідини його дому і спілкування з ним, вживаючи при цьому погрози, шантаж. У позові стверджується, що для унеможливлення встановлення контакту з дітьми, його номер потрапляв так званий чорний список контактів, відбувалося блокування месенджерів. [PERSON] зауважує, що наразі він є військовослужбовцем ЗСУ, під час перебування у відпустці, з огляду на те, що у той самий час у дітей були канікули, він виявив бажання, провести більше часу з дітьми, утім, позивачу це зробити не вдалося через заборону дітям виходити до нього від їхньої бабусі [PERSON] . Тож позивач у зв`язку з порушенням його прав він звернувся у поліцію. Проте, неодноразові виїзди працівників поліції не мали позитивних результатів, поліцейські мотивували це тим, що у [PERSON] немає на побачення з дітьми законних підстав. Крім того, у позові звернуто увагу суду на те, що він не позбавлений батьківських прав і за наявності відповідних можливостей забезпечує дітей необхідним. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що батько дітей з липня 2019\~року за власною ініціативою проживає окремо від дітей. Ще під час шлюбу, відповідач самостійно займалась вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, у той час як позивач мотивував свою неможливість допомагати дітям своїм безробіттям. [PERSON] зазначила, що коли молодшому сину [PERSON] виповнилось 2 роки, вона була змушена передчасно вийти на роботу, перервавши декретну відпустку, адже батько дітей практично припинив надавати кошти для дітей та не реагував на прохання допомоги. У відзиві звернуто увагу, що після розлучення батька не цікавило місце проживання та ступінь його участі і вихованні дітей, він не проявляв з ініціативи щодо юридичного врегулювання питань, що стосуються дітей. Крім того відповідач наголосила на тому, що батько дітей упродовж січня липня 2024 року був боржником з виплат аліментів дітям, а після переїзду у серпні 2024 року її з дітьми до Києва, батько взагалі перестав цікавитися навчанням, розвитком дітей. Відповідач стверджує, що нею не здійснювалися обмеження батька у спілкуванні з дітьми. Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею\~178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалася. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування своїм правом на пояснення щодо позову та відзиву, що передбачене статтею 181 ЦПК України, не скористалися. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2024 року відкрито провадження у цій справі та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області як орган опіки та піклування (а.с.\~16). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2025\~року залучено до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування (а.с.\~78, 79). Протокольною ухвалою від 05 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с.\~131, 132). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, однак, подала заяву про розгляд без її участі. В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, проте, подали заяви про розгляд без участі їх представників. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. 11 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20\~лютого 2024 року, справа №\~607/24986/23 (а.с.\~43 45). У цьому шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №\~10, видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (а.с.\~5, 39), та син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №\~5, видане Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області (а.с.\~6, 40). Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29\~січня 2024 року (справа №\~607/1938/24), стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: син [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10\~прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 січня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.\~41, 42). Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої приватним закладом загальної середньої освіти І ступеня «Фанні файна» ТОВ «Академія сучасної освіти» Барабаш Людмила Вікторівна, 08 липня 1992 року, працює у їхньому навчальному закладі на посаді вчителя початкових класів та класного керівника з 19 серпня 2024 року. За час роботи вона зарекомендувала себе як висококваліфікований педагог, який поєднує професіоналізм із щирою любов`ю до дітей. Вчитель постійно вдосконалює свою педагогічну майстерність, активно бере участь у семінарах, тренінгах та курсах підвищення кваліфікації (а.с.\~29). Як вказано у характеристиці [PERSON] , виданої гімназією №\~163 Шевченківського району м. Києва №\~02-04/113 від 22 листопада 2024 року, [PERSON] здобуває освіту у вказаному закладі з 1 вересня 2024 року. Протягом навчання зарекомендував себе як учень, що має середній рівень навчальних досягнень та достатні здібності для успішного опанування освітньої програми. [PERSON] стан [PERSON] стабільний, врівноважений, позитивний. Учень свідомо дотримується правил поведінки адекватно реагує на зауваження дорослих, виконує вимоги вчителів, самостійно порається із труднощами, з повагою ставиться до дорослих. [PERSON] забезпечений необхідним навчальним приладдям, має охайний та доглянутий зовнішній вигляд, систематично відвідує заклад освіти, уроків без поважних причин, не пропускає (а.с.\~30). Згідно акту-опитування від 21 листопада 2024 року, [PERSON] 1992 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] 2017 року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , однак за адресою реєстрації не проживають (а.с.\~24). У виписці КНП «ТРЦПМСД» із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] від 22 листопада 2024 року вказано діагноз: часто-тривало хворіюча дитина. Часті гострі обструктивні бронхіти з ДН І ст. (а.с.\~31, 32). Відповідно до довідки виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області від 25 листопада 2024 року №\~341, [PERSON] 1992 року народження, [PERSON] 2014 року народження, [PERSON] 2017 року народження, зареєстровані, проте, не проживають [ADDRESS] (а.с.\~23). У довідці Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 25 листопада 2024 року №\~051/043/Б-116-117 вказано, що [PERSON] зверталася до спеціаліста КМЦГР за консультацією з питань протидії домашньому насильству (а.с.\~28). Також, [PERSON] долучено скриншоти переписок її та дітей з [PERSON] (а.с.\~33 35). У акті обстеження умов проживання від 05 лютого 2025 року за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що на момент візиту, дома нікого не було, оскільки [PERSON] служить у лавах ЗСУ (а.с.\~125, 126, 140). Згідно з актом обстеження умов проживання від 18 лютого 2025 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, наявні всі комунальні зручності, необхідні предмети побуту та інтер`єру: меблі та побутова техніка за функціональним призначенням, речі особистого вжитку та інше. В квартирі охайно та прибрано. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: займають окрему кімнату, де є: два дивани, шафа для одягу, письмовий стіл, телевізор, наявний одяг та взуття відповідно до віку та сезону, шкільне приладдя, конструктор. Хлопці навчаються в гімназії №\~163 Шевченківського району м. Києва. В квартирі створено належні умови для проживання та всебічного розвитку дітей, мати забезпечує дітей всім необхідним (а.с.\~122, 123, 138). Відповідно до висновку Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 квітня 2025 року №\~109-2503 рекомендовано визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , а саме: у вільний від проходження військової служби час у вівторок та четвер з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00\~хв., суботу та неділю з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., за погодженням з матір`ю та бажанням дітей (а.с.\~118 121, 134 137). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №\~9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята). 2.2. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя). Питання батьківства (материнства), інституту шлюбу та сім`ї, пріоритетності захисту інтересів дітей є стрижневими аспектами національної правової системи, що унормовані Сімейним кодексом України (далі СК України), Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402), іншими актами законодавства України. На максимальний захист інтересів дітей спрямовано дію й низки міжнародних актів. За принципом 6 Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезепечності; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1); держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3). Частиною першої, другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 2.3. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону №\~2402). Частиною першою статті 8 Закону №\~2402 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону №\~2402). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК\~України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша); батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга); батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частина третя); батьки зобов`язані поважати дитину (частина четверта). У частинах першій та третій статті 151 СК України зазначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з частинами другою і четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини перманентно, такі зустрічі не мають бути формальними, водночас варто дотримуватися розумного балансу стосовно участі обох батьків у вихованні дитини, а також ураховувати, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, у Європейський суд з прав людини у Рішенні від 07 грудня 2006 року, справа «Хант проти України» (заява №\~31111/04), виснував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (§\~54). Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Вказані норми права кореспондуються зі статтею 15 Закону №\~2402, відповідно до приписів якої батьки, що проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. У справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини (постанова Верховного Суду від 14 травня 2024 року, справа №\~756/3852/22). Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року (справа №\~562/1686/18) також наголосив, що при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків. Судам необхідно враховувати загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, надавати ретельну оцінку низці факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися. При вирішенні питання щодо участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно пам`ятати, що у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України). 2.4. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року, справа №\~902/761/18, від 14 вересня 2021 року, справа №\~910/14452/20). Суд вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дітьми та у їх вихованні. Вирішуючи питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та у їх вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні батька своїх прав щодо виховання дітей. Тож позивач має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з синами, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дітей. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси синів [PERSON] та [PERSON] , через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні дітей, що не суперечить інтересам дитини. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самих синів, їхнього психо-емоційного стану, нормального розвитку повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між ними, що матиме позитивний вплив на дітей та їх виховання. При вирішенні спору суд враховує, що позивач з серпня 2024 року не бачився з неповнолітніми дітьми, бере до уваги вік [PERSON] та [PERSON] , їхнє тривале проживання з матір`ю, а також відсутній сталий психологічний зв`язок між позивачем і його дітьми. З метою установлення психологічного зв`язку дітей з батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності синів до батька, чому сприятимуть зустрічі у тому числі й за присутності матері дітей протягом початкового етапу побачень. Суд вважає, що постановлення рішення суду і надання можливості дітям залишитися на тривалий час наодинці із батьком без адаптаційного періоду може бути стресом для синів чи негативно відобразитися на їх здоров`ї, оскільки об`єктивно необхідний певний перехідний період для звикання дитини до батька, відновлення контакту між ними. При цьому, суд вважає необхідним встановлення перехідного періоду спілкування дітей з батьком у присутності матері дітей тривалістю шість місяців, що в повній мірі сприятиме налагодженню відносин між батьком та синами, та убезпечить дітей від потенційних надмірних переживань. За наведеного, вимоги позивача про визначення способу його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд вважає обґрунтованими, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дітей. На переконання суду, спілкування позивача з синами буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і батька, що забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. А тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, яким визначено графік побачень позивача із дітьми, що повністю відповідає інтересам малолітніх дітей, тому саме такий графік побачень суд приймає до уваги і визначає позивачу для побачення з синами [PERSON] та [PERSON] зі встановленням вказаного вище перехідного періоду. Окремо суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що батькам дітей слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання синів та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері та батька. Також слід вказати, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дітьми у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом порядок спілкування батька з ними, що буде відповідати інтересам синів. Крім того, суд зауважує, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо притягнення до відповідальності [PERSON] та [PERSON] за створення перешкод, оскільки не надано доказів, які б свідчили про вказані факти. Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача [PERSON] про притягнення до відповідальності [PERSON] за дачу неправдивих свідчень та введення суду в омані, адже під час розгляду справи судом не було встановлено таких порушень. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом встановлено, що стороною позивачем доведено наявність факту перешкод із боку відповідачки у спілкуванні батька з дітьми, проте враховуючи, що у позасудовому порядку сторони не змогли узгодити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, що підтверджено в судовому засіданні, позовні вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини підлягають задоволенню. Врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік синів та місце їх постійного проживання, зважаючи на відсутність згоди батьків щодо способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, суд доходить висновку про доцільність участі позивача у вихованні та спілкуванні з синами [PERSON] та [PERSON] у спосіб визначений органом опіки та піклування, а у спосіб сформульований позивачем у прохальній частині позову, відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial