Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеними з АТ «Альфа-Банк» договором № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та угодою № CCNG-631215217 від 30.07.2019 у загальній сумі 91\~591,40 грн., посилаючись на відступлення прав вимоги за вказаними договорами та неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 26 вересня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] договору № CCNG-630738888, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику в кредит грошову суму в розмірі 200\~000,00 грн., а позичальник повернути кредит в строк до 26.09.2020 та сплатити проценти в розмірі 26% за користування кредитом. Унаслідок невиконання умов договору, відповідач має заборгованість за договором в сумі 52\~390,49 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту в сумі 41\~419,53 грн., заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 3\~009,44 грн., заборгованість за пенею та/або штрафами в сумі 4\~627,65 грн., інфляційні збитки в сумі 2\~721,09 грн., 3% річних в сумі 612,78 грн. Крім того, відповідно до укладеного 30 липня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] договору №\~CCNG-631215217,\~кредитодавець зобов`язувався\~надати позичальнику\~в кредит\~грошову суму\~в розмірі\~200\~000,00\~грн.,\~а позичальник\~повернути кредит\~в строк\~до 30.07.2024\~та сплатити\~проценти в\~розмірі 35,99%\~за користування\~кредитом.\~Унаслідок невиконання\~умов договору,\~відповідач має\~заборгованість за\~договором в\~сумі 39\~200,91\~грн.,\~з яких\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в сумі\~27\~725,36\~грн.,\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~в сумі\~6\~725,13\~грн.,\~заборгованість за\~пенею та/або\~штрафами в\~сумі 4\~224,79\~грн.,\~інфляційні збитки\~в сумі\~443,60\~грн.,\~3%\~річних в\~сумі 82,03\~грн.\~Зазначено про\~укладення 17\~травня 2021\~року між\~АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Флексіс» договору № 2, відповідно до якого первісним кредитором було відступлено право вимоги за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019. Між ТОВ\~«ФК «Флексіс»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~18\~травня 2021\~року було\~укладено договір\~№ 118-05/2021,\~відповідно до\~якого останньому\~було відступлено\~право вимоги\~в тому\~числі за\~ договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 № CCNG-631215217 від 30.07.2019, а 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019. Тому оскільки умови за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019 відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені угодами строки не сплачені, з метою захисту прав нового кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року розгляду справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за її відсутності, до суду не подала. Поштове відправлення, направлене на зареєстровану адресу місця проживання відповідача із повідомленням про виклик до суду, повернуто до суду не врученим. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 26 вересня 2017 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування\~банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії CCNG-630738888, відповідно до умов якої сторони погодили тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, мету кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200\~000,00 грн.; процентну ставку 26,00% річних, тип процентної ставки фіксована, тощо. Строк кредитування згідно підписаного відповідачкою паспорта споживчого кредиту 12 місяців з можливістю пролонгації до відновлювальної кредитної лінії за умови дотримання клієнтом умов договору(а.с. 27-30). АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «Альфа-Банк»». Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписуючи угоду та паспорт. Указаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування. У якості доказу кредитних відносин між АТ «Альфа Банк» та відповідачем до суду надано копії: оферти на укладання угоди про надання кредиту за підписом відповідача, графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту за підписом відповідача, паспорту споживчого кредиту та анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» за підписом відповідача. Крім того, 30 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування\~банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № CCNG-631215217, відповідно до умов якої сторони погодили тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії, мету кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200\~000,00 грн.; процентну ставку 35,99% річних, тип процентної ставки фіксована, тощо. Строк кредитування згідно підписаного відповідачкою паспорта споживчого кредиту 12 місяців з можливістю пролонгації до відновлювальної кредитної лінії за умови дотримання клієнтом умов договору(а.с. 31-33). АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про надання кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в AT «Альфа-Банк»». Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачці та вона погодилася з ним, підписуючи угоду та паспорт. Указаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному в цьому документі, розмірах і порядках нарахування. У якості доказу кредитних відносин між АТ «Альфа Банк» та відповідачем до суду надано копії: оферти на укладання угоди про надання кредиту за підписом відповідача, графіку платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту за підписом відповідача, паспорту споживчого кредиту та анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» за підписом відповідача, тощо. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 17 травня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» укладено договір факторингу № 2, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно реєстрів боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Флексіс» отримало право грошової вимоги за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019. 18 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно реєстрів боржників до договору факторингу, ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право грошової вимоги за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. Відповідно до реєстрів боржників до вказаного договору, позивач отримав право грошової вимоги за договорами № CCNG-630738888 від 26.09.2017 та № CCNG-631215217 від 30.07.2019. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно наданого до суду розрахунку, сума заборгованості [PERSON] за договором № CCNG-630738888 від 26.09.2017 становить в розмірі 47\~762,84 грн., з яких -41\~419,53 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), -3\~009,44 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; -2\~721,09 грн. інфляційні збитки за період до 23.02.2022; -612,78 грн. нараховані 3% річних за період до 23.02.2022. Сума заборгованості [PERSON] за договором № CCNG-631215217 від 30.07.2019 становить в розмірі 34\~976,12 грн., з яких -27\~725,36 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), -6\~725,13 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; -443,60 грн. інфляційні збитки за період до 23.02.2022; -82,03 грн. нараховані 3% річних за період до 23.02.2022 Стосовно вимоги про стягнення заборгованості зі сплати неустойки (штрафів, пені) в загальній сумі 8\~852,44 грн., то згідно пункту 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Розміри кредитної\~заборгованості та\~її складові\~відповідач не\~спростував,\~контррозрахунку боргу\~не надав,\~тому наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника (а.с. 12-30) та іншими доказами є належним і допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) вказавши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Ураховуючи часткове задоволення вимог позивача, суд вважає необхідним відшкодувати ТОВ «Коллект Центр» понесені витрати по сплаті судового збору пропорційної розміру задоволених вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині восьмій статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141\~ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, обов`язок доведення неспівмірності витрат дійсно покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved