Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] через свого представника-адвоката Працевитого Г.О. звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", за яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 15.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстровим номером №8141 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" на суму 78658,01 грн. Позов мотивовано тим, що спірний виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, норм матеріального права, що тягне за собою ряд інших дій, що порушуються права позивача. Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29.12.2023 року позов [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 15.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №8141, про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості за Кредитним договором №б/н від 21.03.2016 року. Ухвалою від 19.03.2024 р. заочне рішення від 29.12.2023р. скасовано. Ухвалою судді від 06.05.2024р. справа прийнята до провадження та призначена за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Від представника відповідача надійшов відзив, яким просив в позові відмовити. Треті особи відзив до суду не надали. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, 21.03.2016 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір № б/н. Згідно договорів відступлення право вимоги за кредитними договорами права вимоги за кредитним договором було відступлено на користь АТ КБ "ПриватБанк", заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.03.2016 року, на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 516/ФК-21/1 від 01.12.2021 року. 13.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Крайчинським С.С. було винесено постанову про відкриття провадження [NUMBER] на підставі виконавчого напису №8141 від 15.05.2017 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Так, в постанові ВП ВС від 15.01.2020 року по справі №305/2082/14-ц сформовано висновок про те, що сам факт звернення позивача до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів. Таким чином, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід задовольнити, оскільки зазначені обставини у позові знайшли своє підтвердження у наданих доказах, що містяться у матеріалах справі. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача АТ КБ "ПриватБанк" на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн.. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь правничу допомогу у розмірі 14865,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатським бюро «Юрконсалт» та [PERSON] був укладений Договір про надання правничої ( правової) допомоги від 29.05.2023 року. Відповідно до акту про надання юридичних послуг від 29.05.2023 року вартість правової допомоги складає 14865,80 грн., Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).\\ Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, суди, як правило, з`ясовують, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому, суди враховують не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, витрати у визначеному позивачем розмірі не можна вважати обґрунтованими та співмірними зі складністю справи, а заявлена до стягнення сума є завищеною. Таким чином, враховуючи співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що витрати в розмірі 30 тис. грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача підлягає частковому задоволенню, а сума підлягає зменшенню до 5000 тис. грн, яка відповідає розумному розміру та критерію реальності таких витрат. На підставі вказаних в рішенні норм закону,

Outcome: partial