Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

24 квітня 2025 року позивач звернулась до суду з відповідним позовомдо відповідача, в якому зазначила, що 02.02.2022 року надала [PERSON] в борг 5000 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на момент подання позову становить 208350 гривень, які відповідач зобов`язався повернути до 02 серпня 2022 року. Цей факт підтверджується письмовою розпискою від 02 лютого 2022 року. Однак на день подачі позову [PERSON] борг не віддає, на прохання повернути кошти не реагує, від вирішення спору ухиляється.У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення зазначених коштів, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 208?350 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2?083,50 грн. Ухвалою судді від 30 квітня 2025 року справа за вказаним позовом відкрита в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 червня 2025 року у справі було призначено судову технічну експертизу розписки від 02.02.2022 року, за клопотанням відповідача [PERSON] який зазначав, що кошти позичені ним у позивачки за розпискою від 02.02.2022 року повернув їй наприкінці лютого 2022 року, у зв`язку з чим вона передала йому оригінал розписки, який він наразі віднайти не може. А тому додана позивачкою розписка є копією, а не оригіналом. Витрати за проведення експертизи було покладено на відповідача. 11 вересня 2025 року до суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення про залишення без виконання ухвали суду від 16.06.2025 року, зокрема і через відсутності оплати відповідачем рахунку за проведення судової технічної експертизи. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що відповідач отримав від позивачки в борг 5000 доларів США, зі сплатою 7% за користування грошовими коштами які зобов`язався сплачувати до 02 числа кожного місяця, про що 02.02.2022 року власноручно склав розписку. За вказаною розпискою отримані в борг кошти відповідач зобов`язався повернути до 02 серпня 2022 року, а в разі порушення строків повернення коштів повинен була сплатити відсотки в розмірі 7% за кожен день від простроченої суми (а.с.23). Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, у строк визначений розпискою грошових коштів не повернув та заперечує наявність боргу перед позивачкою. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості, що висвітлено в пункті 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Також, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, які отримані відповідачем за розпискою від 02 лютого 2022 року у позику у доларах США, без визначення їх еквіваленту у національній валюті, наразі не повернуті, відповідно враховуючи встановлену\~статтею 204 ЦК України\~презумпцію правомірності правочину, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за позикою, яка в еквіваленті в національній валюті, на день подання позову становить 208350 грн. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 755/9348/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі №296/10217/15-ц та від 18 жовтня 2024 року у справі №202/1954/23, в яких Верховний Суд зазначив, що «розглядаючи справи в межах заявлених позовних вимог у даних правовідносинах, потрібно виходити з того, що за грошовим зобов`язанням, сума, яка підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову або на день ухвалення судового рішення (якщо позивачем сформульовано саме таку вимогу - стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті за курсом іноземної валюти на дату ухвалення судового рішення), і якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Оскільки відповідач ухилився від участі в експертизі, суд вважає недоведеними його доводи що надана позивачкою розписка від 02 лютого 2022 року є копією, а не оригіналом. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки є законними і обґрунтованими, доводяться доказами наявними в матеріалах справи, які відповідач у встановленому ЦПК України порядку не спростував, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2083,50 грн.

Outcome: approved