Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичних фактів, визнання недійсними свідоцтв про праву на спадщину та державного акту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в с. Антонівка Уманського району Черкаської області у віці 57 років помер їхній батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку, земельної частки (паю), іншого рухомого та нерухомого майна. Після смерті [PERSON] спадкоємцями стали його діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та його дружина [PERSON] . Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вони (позивачі) прийняли спадщину у встановленому законом порядку, а саме протягом 6-ти місяців з дня смерті батька фактично вступили в управління спадковим майном, оскільки після смерті батька вони розпорядилися деяким спадковим майном, забравши його собі. [PERSON] забрав січкарню, [PERSON] забрала сільгоспінвентар (косу, сапу), а [PERSON] забрав інший сільгоспінвентар (молотки, лопати, сапи), умивальник та продовжував володіти, користуватися та управляти всім майном, що належало батькові разом з мамою, оскільки вони проживали в одному дворі, вели разом господарство та користувалися всім майном спільно, разом обробляли земельні ділянки, проте офіційно спадщину не оформляли та свідоцтв про право на спадщину не отримували. Таким же чином прийняла спадщину і їхня мама [PERSON] , яка проживала разом з батьком однією сім?єю, була зареєстрована з ним в одному будинку та перебувала у шлюбі. Відповідач [PERSON] також прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позивачі офіційно спадщину не оформляли та свідоцтв про право на спадщину не отримували, оскільки користувалися спадковим майном, обробляли земельні ділянки та ділилися прибутком. [INFO] померла їхня мати [PERSON] , поховання якої здійснив позивач [PERSON] за власний рахунок. Після смерті матері вони також фактично прийняли спадщину тим, що продовжували обробляти земельні ділянки (паї), присадибні земельні ділянки, все рухоме майно також перейшло до них. При цьому, позивач [PERSON] на день смерті матері постійно проживав разом з нею однією сім?єю, тому відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Позивачі тривалий час безперешкодно користувалися спадковим майном батьків та вважали, що спадщину ніхто не оформляв. Проте, оскільки спадкове майно потребувало оформлення, то в березні 2021 року позивачі звернулися до Уманської районної державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, але 20.04.2021 отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв?язку із пропуском 6-ти місячного строку для звернення із заявами про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріальної контори, 04.06.2021 до двору покійної матері у супроводі працівників поліції завітала відповідач [PERSON] та повідомила, що вона є власником будинку та вимагала звільнити земельну ділянку та господарські споруди від належного [PERSON] майна. Саме в той період позивачам стало відомо, що вона оформила на себе всю батьківську спадщину, на підтвердження чого вона дала правовстановлюючі документи. Позивачі вважають, що свідоцтво про право на спадщину за законом видане 13.06.1999 на ім?я відповідач [PERSON] на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом видане 31.03.2021 на ім?я відповідача [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] є недійсними та підлягають скасуванню, оскільки після смерті батька всі позивачі фактично прийняли спадщину та вступили в управління спадковим майном, а після смерті матері позивач [PERSON] прийняв спадщину, адже постійно проживав разом з нею однією сім?єю на час відкриття спадщини. Проте, відповідач [PERSON] , достовірно знаючи про дані обставини, ввела в оману нотаріусів, що видавали свідоцтва про право на спадщину та не повідомила про наявність інших спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, тому з даним позовом звернулися до суду. При цьому позивачі просять поновити їм пропущений строк для звернення з даним позовом до суду, оскільки про порушення своїх прав вони дізналися, лише у 2021 році, коли відповідач поставила вимогу звільнити успадковане нею домоволодіння та показала правовстановлюючі документи на нього. За вх. № 24147 від 11.11.2021 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона не визнає пред?явлених до неї позовних вимог та заперечує проти їх задоволення, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] та після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входила земельна ділянка (пай) та житловий будинок із земельною ділянкою по [ADDRESS] . В установлений законом строк вона звернулася до Уманської державної районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що позивачам було достовірно відомо, проте вони жодних дій не вчинили, а навпаки запевняли, що не мають наміру приймати спадщину, адже вона їм не потрібна. Тому, зважаючи на те, що вона на той час була єдиною спадкоємицею, яка бажала прийняти спадщину, вона звернулася до нотаріальної контори та шляхом подачі заяви про прийняття спадщини вступила у права спадкоємця, згодом переоформила на своє ім?я все спадкове майно, яке належало батькові. [INFO] померла їхня мама [PERSON] , яка на день смерті проживала одиноко і коли в неї погіршився стан здоров?я і вночі їй стало погано, то вона зі своїм чоловіком зранку приїхала та відвезла її до лікарні, проте вже було пізно і мати померла. Позиція позивачів про те, що їм не було відомо про прийняття нею спадщини, не відповідає дійсності, оскільки вони повністю володіли інформацією про склад спадщини та її переоформлення. Всі спадкові права та правовстановлюючі документи вона отримала в межах чинного законодавства, яке діяло на час відкриття та прийняття спадщини, тому позовні вимоги є надуманими та безпідставними та не підлягають до задоволення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав подану позовну заяву та просив її задовольнити, зазначивши, що як після смерті батька, так і після смерті матері всі спадкоємці фактично вступили у спадщину та почали нею користуватися. Кожен із спадкоємців отримав певне спадкове майно у вигляді сільськогосподарського інвентаря, а саме він забрав січкарню, дочка [PERSON] забрала косу та сапу, а [PERSON] забрав собі молотки, лопати, сапи, умивальник. Після смерті батька [PERSON] проживав разом з матір?ю однією сім?єю, в них був спільний побут, вони разом вели господарство та управляли спадковим майном, яке залишилося після смерті батька. Зазначає, що земельну ділянку (пай), яка належала батькові, було отримано лише завдяки йому, адже при житті батько набув право на земельну частку (пай), проте не встиг отримати відповідний сертифікат, який вже після його смерті отримав син [PERSON] та віддав його матері, яка згодом відмовилася від прийняття спадщини на користь відповідача [PERSON] . Згодом, після смерті матері, не дивлячись на те, що позивач [PERSON] на день її смерті проживав разом з нею, все майно успадкувала відповідач [PERSON] , не повідомивши про це всіх інших спадкоємців, тому правовстановлюючі документи на спадкове майно вона отримала з порушенням чинного законодавства. Представник позивачів адвокат Мельник О.Ф. в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] з порушенням чинного законодавства отримала правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька позивачів [PERSON] та матері [PERSON] , оскільки, не дивлячись на те, що всі спадкоємці фактично вступили у спадщину та почали нею користуватися і управляти, відповідач позбавила їх можливості отримати свідоцтва про право на спадщину, адже одноосібно зверталася до нотаріусів із заявами про отримання спадщини, не повідомляючи про існування інших спадкоємців, які мають право на отримання спадщини. Тобто, свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку (пай) та житловий будинок відповідач отримала з порушенням чинного на той час законодавства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала пред?явлених до неї позовних вимог та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що спадщину після смерті батька та матері вона отримала та оформила на законних підставах. Після смерті батька всі спадкоємці достовірно знали про наявність спадкового майна і знали, що на земельну ділянку (пай), яка належала батькові, їхня мати, як спадкоємиця після смерті батька, що проживала разом з ним на час його смерті, відмовилася від прийняття спадщини на її користь, тому вона отримала свідоцтво про право на спадщину на землю. Після смерті батька мати проживала у своєму будинку, а поряд з її будинком розташований будинок одного з її синів - [PERSON] , який часто відвідував матір. По господарству їй допомагала вона, оскільки до неї постійно приїздила та привозила все необхідне. Також до 2000 року з матір?ю проживала її онука [PERSON] , яка також їй допомагала по господарству. Після смерті матері вона, як дочка та спадкоємиця, у визначений законом термін звернулася із заявою про прийняття спадщини, після чого нотаріус письмово повідомила всіх інших спадкоємців про відкриття спадкової справи, проте жодних дій вони не вчинили та з відповідними заявами про прийняття спадщини у шестимісячний термін не звернулися, тому свідоцтво по право на спадщину на житловий будинок вона отримала одноосібно, без порушень вимог чинного законодавства. Це було справедливо, оскільки ще при житті батьки допомагали всім дітям по можливості, дочці [PERSON] вони дали кошти на придбання будинку, синам [PERSON] та [PERSON] вони допомогли побудувати будинки, а їй залишили цей будинок. При цьому, їх лікуванням, як батька після ДТП, так і матері, в тому числі в інституті Шалімова, займалася вона та посильну допомогу в більшій мірі надавала також вона. Представник відповідача адвокат Єременко І.В. в судовому засіданні вважала позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач [PERSON] вступила у спадщину та отримала правовстановлюючі документи на спадкове майно на законних підставах. Інші спадкоємці були обізнані як про смерть спадкодавців, так і про наявність та склад спадкового майна, при цьому не вчинили жодних дій, спрямованих на отримання та оформлення спадщини. Крім того, позивачами не доведено факту спільного проживання спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON] , що могло дати йому право на отримання спадщини після смерті матері, не звернувшись у визначений строк до нотаріуса з відповідною заявою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з?явилися, матеріали справи містять подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з усіма сторонами в неї склалися нормальні стосунки. Вона проживала по сусідству з батьками сторін, тому вона знає, що коли померли [PERSON] та [PERSON] , займалися похованням їх діти. Після смерті [PERSON] з його дружиною [PERSON] до дня її смерті ніхто не проживав, їй допомагав син [PERSON] , оскільки він проживав поряд з нею, але в іншому будинку. [PERSON] допомагали всі її діти, хлопці робили свою роботу, а дівчата - свою. [PERSON] допомагала садити дочка [PERSON] . Як вони ділили спадкове майно, їй не відомо. Згодом [PERSON] забрала земельний пай, що їй залишили, а син [PERSON] забрав інший земельний пай після смерті матері. Свідок [PERSON] в судовому зсіданні показала, що вона є сусідкою [PERSON] і пам?ятає, що [PERSON] проживала поряд з [PERSON] , але їй не відомо, чи вони вели спільне господарство, чи мали спільний побут. Вона бачила, що бабка інколи ходила в будинок [PERSON] та носила якусь їжу. Там на подвір?ї було два будинки, в одному жив [PERSON] , а в іншому будинку проживала [PERSON] . Бачила, що до баби в гості приїжджали і інші діти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він знайомий як з позивачами, так і з відповідачкою, оскільки тривалий час до 1985 року проживав в с. Антонівка, поряд з їхнім домоволодінням та працював разом з [PERSON] . Їхню матір також він пам?ятає, вона проживала сама, поряд з сином [PERSON] , але в них там було майже одне подвір?я. Ганні [PERSON] в більшій мірі допомагав [PERSON] з дружиною, оскільки вони проживали поруч. Інколи він допомагав [PERSON] по господарству, допомагав сіяти чи косити майже щороку, щось перевозити. Пам?ятає, як вони після смерті батька перевозили січкарню до [PERSON] , яка при житті належала [PERSON] та знаходилася біля погребу в домоволодінні [PERSON] . Вона нею не користувалася, оскільки хворіла і більше не могла займатися господарством. Після 1985 року він іноді заходив до [PERSON] у гості, коли відвідував своїх батьків. З [PERSON] останні роки її життя ніхто не проживав, але син [PERSON] жив поруч і приходив їй допомагати. Раніше з нею проживала внучка [PERSON] , вона там виросла з шестимісячного віку і допоки не вийшла заміж. Коли батьки повмирали, то їхнім похованням займалися сини [PERSON] та [PERSON] , можливо там були і дочки [PERSON] та [PERSON] , йому достовірно не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] , тому сторони вона знає. [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку у них на подвір?ї. Спочатку помер свекор, а потім свекруха. Їй здається, що після смерті [PERSON] син [PERSON] забрав у [PERSON] січкарню і при її житті більше ніхто нічого з домоволодіння не забирав. Але можливо це було і після смерті свекрухи, вона точно не пам?ятає. Після смерті [PERSON] син [PERSON] оформив документи на пай, який належав батькові, але він не отримував на нього документів, та віддав сертифікат матері. Згодом [PERSON] оформила той земельний пай на себе. Оскільки вона з [PERSON] проживали поруч з матір?ю, то постійно їй допомагали. На поховання батьків гроші давав [PERSON] , пам?ятник ставив [PERSON] , а [PERSON] лише приїжджала і всім керувала. На подвір?ї були два окремі житлові будинки, бо батьки хотіли, щоб син [PERSON] почав будуватися поряд з ними, тому це був ніби то один двір, але будинки мають різні адреси. [PERSON] поки могла, тримала господарство, вона сама всім розпоряджалася, а діти їй лише допомагали. Тривалий час біля неї жила онука [PERSON] . Коли [PERSON] захворіла, то хотіла, щоб чекали [PERSON] , бо в неї були гроші, тому вона її повинна була везти до лікарні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача [PERSON] . [INFO] помер її свекор [PERSON] і залишилася свекруха [PERSON] , з якою проживала онука [PERSON] . Після смерті свекра діти брали деяке майно, яке в нього було, її чоловік [PERSON] забрав січкарню та інвентар, брат [PERSON] також брав якийсь інвентар. Дочка [PERSON] взяла доріжки і можливо ще щось. На день смерті [PERSON] в нього документів на земельний пай не було, їх [PERSON] отримав вже після смерті батька та сертифікат віддав матері. Лише завдяки [PERSON] покійному батькові виділили земельну ділянку (пай), а сестра [PERSON] потім оформила його лише на себе, не повідомивши про це інших спадкоємців. У 2004 році померла свекруха, яка проживала на одному подвір?ї з сином [PERSON] , який зі своєю дружиною постійно їй допомагав. Коли баба хворіла, вони носили їй їжу. Провідували її і допомагали всі діти, а дочка [PERSON] проживала в м. Умань і вона нічим не допомагала. На її думку [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім?єю, бо вони були на одному подвір?ї, разом їли. Дочка [PERSON] , перебуваючи в м. Умань, не знала, що її мати померла, а [PERSON] , перебуваючи в м. Київ на роботі, про смерть матері вже знав. Коли помер свекор, то вони змушені були продати корову, бо треба були кошти на пам?ятник, [PERSON] грішми не допомагала. Згодом [PERSON] установив обом батькам нові пам?ятники і йому ніхто не допомагав. [PERSON] після смерті свого чоловіка розпродала все господарство, вона всім розпоряджалася сама. Із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ніхто не звертався, бо ще була жива мати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживала з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] з шестимісячного віку до 25 років, тобто до січня 2000 року, там же вона і зареєстрована. У бабусі та дідуся були гарні стосунки з усіма їхніми дітьми і вони всім однаково допомагали. Коли дідусь хворів, то найбільше допомагала тітка [PERSON] , вона кожні вихідні приїжджала з м. Умань та постійно допомагала. Після смерті дідуся, вона продовжувала проживати разом з бабусею в одному будинку, а дядько [PERSON] проживав по сусідству в іншому будинку, який мав іншу поштову адресу. Їхні подвір?я були відгороджені штахетами, які були знесені лише кілька років тому. Їй відомо, що бабуся давала відмову від прийняття спадщини після смерті діда на користь тітки [PERSON] , пояснюючи це тим, що вона багато їм допомагала, в тому числі займалася лікуванням дідуся після ДТП, а також бабусю возила по лікарнях, возила в інститут Шалімова для лікування, оплачувала все лікування. [PERSON] говорила, що може покластися на [PERSON] . Навіть коли вона вже з бабусею не проживала, то постійно приїжджала до неї та допомагала. Також постійно приїжджала тітка [PERSON] , щоб допомагати. На той час, коли вона проживала з бабусею, то вони всю роботу робили з нею та дідусем, постійно допомагала тітка [PERSON] , але ту роботу, яка була не під силу жінкам, допомагав виконувати [PERSON] , якого всі називають [PERSON] , або [PERSON] . На свята всі діти приходили в гості, постійно всі разом все обговорювали, ніхто нічого ні від кого не приховував. Зі слів бабусі їй було відомо, що у них з дідусем був земельний пай і вона дала письмову відмову від паю на користь тітки [PERSON] , тому тітка оформила на себе лише той пай. Документи на хату тітка [PERSON] оформила вже після смерті бабусі. На поховання бабусі кошти давав [PERSON] , труну купувала [PERSON] , можливо хтось ще із дітей чимось допомагав. При житті бабусі вона не бачила, щоб їй колись допомагав [PERSON] , бабуся про це також не говорила. [PERSON] також ніколи не допомагала бабусі, а [PERSON] допомагала постійно і фізично, і фінансово. Також у своїх поясненнях зазначила, що за проханням бабусі вона ще допомагала своїм дядькам. Поки у бабусі було господарство, то вони все робили вдвох, але важку роботу, в тому числі і косити допомагав [PERSON] , а дядьки не допомагали. Дуже часто до них з бабусею з м. Умань приїжджала тітка [PERSON] , вона привозила ліки, продукти харчування та необхідні побутові речі. Після смерті діда все залишалося на подвір?ї у бабусі, а січкарню [PERSON] забрав собі вже після смерті бабусі. Їй не відомо, хто і що ще забирав потім, але при житті бабуся нікому нічого не роздавала. Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачі звернулися до суду з даним позовом у липні 2021 році та просять поновити їм строк для звернення з даним позовом до суду для захисту порушеного права, оскільки пропущений він буз із поважних та незалежних від них причин. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі просять визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину від 1999 року та 2021 року, отримані відповідачем [PERSON] . Зазначають, що про порушення їхніх прав вони дізналися лише в червні 2021 року, коли відповідач надала для ознайомлення документи, які вони оскаржують, оскільки вважають, що видані вони були з порушенням їх прав, як спадкоємців після смерті їхніх батьків. Відповідно до ч. 1\~ст.\~127\~ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. З урахуванням викладених позивачами обставин та наданих на їх підтвердження доказів, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачами строку на звернення до суду з позовною заявою про захист своїх прав, та вважає за можливе поновити строк звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом по смерть серії [NUMBER] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого батьком його є [PERSON] , а матір?ю - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого батьком його є [PERSON] , а матір?ю - [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (виданим повторно), відповідно до якого батьком її є [PERSON] , а матір?ю - [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (виданим повторно), відповідно до якого батьком її є [PERSON] , а матір?ю - [PERSON] . Відповідно до Довідки № 184 від 08.11.2021, виданої Посухівським старостинським округом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, згідно погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки (особ. рах. [NUMBER] , стор42) громадянин [PERSON] , який помер [INFO] , проживав в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] проживав у складі сім?ї: дружина - [PERSON] , 1937 року народження; внучка - [PERSON] , 1975 року народження. Згідно погосподарської книги № 2 за 1996-2000 роки (особовий рахунок 179 стор.87) внучка [PERSON] , 1975 року народження, вибула у двір № [NUMBER] . Згідно погосподарської книги № 2 за 2001-2005 роки (особовий рахунок 178 стор.162) [PERSON] , 1937 року народження, яка померла [INFO] , на день смерті проживала одиноко. Відповідно до матеріалів спадкової справи №198/1999, заведеної 30.06.1999 після смерті [PERSON] , наданої для огляду в судовому зсіданні, [PERSON] звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою від 30.06.1999 про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а саме права на земельну частку (пай), розміром 3.14 га, належного йому на підставі сертифікату серії ЧР № 0314321, виданого Уманською райдержадміністрацією 14.05.1999. Також [PERSON] звернулася до Уманської районної держнотконтори із заявою від 26.03.2008 про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , а саме грошових вкладів, які зберігаються в філії № 040 Уманського відділення № 225 Ощадбанку України на рахунках, з процентами. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.1999 серії АВА № 888687 державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Поліщук Н.М. було посвідчено, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну частку (пай), належного померлому на підставі сертифікату серії ЧР №0314321, виданого Уманською районною державною адміністрацією 14.05.1999. Право на земельну частку (пай) у землі, яке перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського пайового підприємства «Антонівка» с. Антонівка Уманського району Черкаської області, розміром 3,14 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2008 ВКІ № 605177 державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Востриковою О.І. було посвідчено, що на підставі ст. 529 ЦК України 1963 року і п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного Кодексу 2003 року, спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з грошових вкладів, які зберігаються в філії № 040 Уманського відділення № 225 Ощадбанку України на рахунках, з процентами, з компенсаціями. Також матеріали вказаної спадкової справи містять Довідку № 166 від 05.06.1999, видану Антонівською сільською радою Уманського району Черкаської області, про те, що на день смерті [PERSON] в селі Антонівка Уманського району Черкаської області залишився житловий будинок з надвірними спорудами, незакінчений будівництвом, який значиться в погосподарській книзі за № 179. З дня смерті [PERSON] протягом шести місяців його будинком почала управляти [PERSON] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 743/2004, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , Уманською районною державною нотаріальною конторою, [PERSON] 19.10.2004 звернулася до Уманської районної держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . У заяві зазначено, що спадкоємцями, крім неї, є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Завідуючою Уманською районною державною нотаріальною конторою Востриковою О.І. було направлено повідомлення за №548-550/2-12 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яким проінформовано про заведення спадкової справи після смерті їхньої матері [PERSON] та запропоновано подати заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, або ж у разі відмови від спадщини також подати відповідні заяви. Відповідно до Довідки № 112 від 26.04.2004, виданої виконкомом Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області, [INFO] в с. Антонівка померла [PERSON] , 1937 року народження, поховання якої за власні кошти провела дочка [PERSON] . Відповідно до Довідки № 214 від 18.09.2020, виданої виконкомом Антонівської сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] 1937 року народження, на день смерті [INFO] проживала і була зареєстрована в с. Антонівка по провулку Шевченка Уманського району Черкаської області. На день смерті спадкодавець проживала одиноко. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта [PERSON] є власником житлового будинку із надвірними спорудами по [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 31.03.2021. Постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори Діброва Л.М «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 02.04.2021 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить їх матері [PERSON] , померлій [INFO] , у зв?язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що вони не вчинили жодних дій, передбачених ст. 1269 ЦК України, а саме: не подали вчасно заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця та не були зареєстровані разом з спадкодавцем на момент її смерті. Суд констатує, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню як положення\~ЦК Української РСР, які були чинними на момент смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , щодо кола спадкоємців та порядку прийняття спадщини, так і положення\~ЦК України, чинні на момент видачі [PERSON] оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, щодо способу захисту, застосованого судом. Відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~(в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно\~зі ст. 525 ЦК України\~(в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в\~статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини (ст. 526 ЦК України\~в редакції 1963 року). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК України\~в редакції 1963 року). В розумінні\~ст. 529 ЦК України\~(в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК України\~в редакції 1963 року). Відповідно до положень\~ст. 553 ЦК України\~(в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.1\~постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема\~Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Згідно з абз. 2 п. 2 даної постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до змісту ч. 1\~ст. 529 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року, чинної на час виникнення вказаних правовідносин, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Таким чином,\~ЦК УРСР\~в редакції 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 549 ЦК УРСР\~спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні. Факт продовження проживання спадкоємця у спадковому домоволодінні відразу після смерті спадкодавця є беззастережним доказом того, що спадкоємець своєчасно прийняв спадщину, тобто вступив в управління чи володіння спадковим майном. Як вбачається із матеріалів справи та відповідно до Довідки № 166 від 05.06.1999, виданої Антонівською сільською радою Уманського району Черкаської області, про те, що на день смерті [PERSON] в селі Антонівка Уманського району Черкаської області залишився житловий будинок з надвірними спорудами, незакінчений будівництвом, який значиться в погосподарській книзі за № 179 та з дня смерті [PERSON] протягом шести місяців його будинком почала управляти [PERSON] . Інших спадкоємців, крім [PERSON] , які б вступили б у фактичне користування спадщиною, тобто прийняли б її після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Позицію позивачів, що вони фактично прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] спростовано показами свідків, наданими у судовому засіданні, враховуючи те, що їхні покази стосовно часу, коли [PERSON] забрав у своє користування січкарню, яка належала батькові, у зв?язку з чим він наголошує, що саме таким чином вступив у спадщину, різняться. Частина свідків стверджує, що вказану січкарню він забрав після смерті [PERSON] , а інша частина свідків стверджує, що він її забрав вже після смерті матері [PERSON] . Свідок [PERSON] взагалі стверджує, що при житті [PERSON] ніяке майно нікому не роздавалося, вона всім користувалася та розпоряджалася сама. Тобто, з урахуванням зазначеного, суду не надано беззаперечних доказів того, що позивачі фактично вступили у спадщину та безпосередньо прийняли її, вони у визначений законодавством шестимісячний строк після смерті батька не звернулися з відповідними заявами про прийняття спадщини, тому в розумінні трактування вимог Цивільного Кодексу в редакції 1963 року не вчинили жодних дій з метою прийняття спадщини, тому їхнє право, як спадкоємців не було порушеним. Крім того, позивач [PERSON] стверджує, що після смерті матері [PERSON] він є спадкоємцем як такий, що вступив у спадщину, посилаючись на те, що на час її смерті він постійно проживав разом з нею, вони вели спільне господарство та мали спільний побут. Згідно з\~прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України\~2004 року Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги\~шостої Цивільного кодексу України\~застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 1223 Цивільного кодексу України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України\~строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом\~ст. 1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Враховуючи позицію позивача [PERSON] , вислухавши та оцінивши покази свідків, надані в судовому засіданні, взявши до уваги довідки, видані Антонівською сільською радою про те, що на час смерті [PERSON] проживала одиноко, її похованням займалася [PERSON] , суд дійшов висновку, що доводи позивача про встановлення факту його спільного проживання разом з матір?ю на час її смерті не знайшли свого підтвердження. Так, усі свідки, які давали покази в судовому засіданні, одноголосно стверджували, що [PERSON] та [PERSON] проживали в різних будинках, які мають різні поштові адреси. При цьому, в силу того, що [PERSON] проживав поруч з її будинком, то він їй лише допомагав. Для встановлення факту спільного проживання на день смерті зі спадкодавцем необхідно надати докази, що підтверджують спільне ведення побуту, зокрема: довідки про реєстрацію або проживання за однією адресою, покази свідків (сусідів, родичів), квитанції про оплату комунальних послуг, акти про спільне ведення господарства, спільні фотографії, листування, а також інші документи, що свідчать про спільне життя.\~ З урахуванням вище зазначеного, доказів того, що в них був спільний побут, спільний бюджет, чи того, що [PERSON] здійснював догляд за своєю матір?ю, суду не надано, у зв?язку з чим дана позовна вимога також не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк [PERSON] до нотаріуса не звертався. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася за правилами\~ЦК Української РСР, а тому коло спадкоємців визначається за законом, чинним на момент відкриття спадщини, тож до спірних правовідносин застосовуються\~ЦК Української РСР\~щодо кола спадкоємців. Суд наголошує на тому, що наступні зміни у законодавстві не впливають на коло спадкоємців. Відповідно до ч. 1\~ст. 561 ЦК Української РСР\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Матеріали спадкової справи не містять документів, про запис у паспортах позивачів або в будинковій книзі, які свідчать про те, що вони були постійно прописані в спадковому будинку в період шести місяців, після смерті спадкодавця. Інших доказів у вступ у спадщину після смерті [PERSON] позивачами також не надано. Після смерті батька позивачі протягом тридцяти років не зверталися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину на частку у спадковому майні, вони не ініціювали будь-якого спору щодо їх права на спадкування частки земельної ділянки (паю). У позовній заяві зазначають, що вони тривалий час користувалися спадковим майном та вважали, що спадщину ніхто не оформляв, а лише у березні 2021 року вони зрозуміли, що спадкове майно потребує оформлення, жодним чином не обґрунтовуючи таку позицію. Вказане свідчить, що позивачі належним чином не набули права на свої частки у спадкуванні, тому суд не вбачає підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.06.1999 на ім?я [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну частку (пай), розміром 3,14 га, оскільки не було встановлено порушення чинного на той час законодавства при його видачі. Згідно з ч. 1\~ст.\~188\~ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки позовна вимога про визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на землю на ім?я [PERSON] серії ЧР-15-01-398, виданого 21.09.2000 Антонівською сільською радою, є похідною від вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30.06.1999 на ім?я [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну частку (пай), розміром 3,14 га, стосовно якої суд дійшов висновку, що не вбачає підстав для її задоволення, тому дана позовна вимога також не підлягає до задоволення, адже вказаний державний акт був виданий безпосередньо на підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом. Стосовно позовної вимоги щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31.03.2021 на ім?я [PERSON] на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно зі ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. ч. 1, 2ст. 1220 ЦК України). За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України (перша черга спадкоємців) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1279 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 5 ст.1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який отримав спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено ч. 1 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У\~ЦК України\~закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). У постановах від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14.05.2018 у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23.09.2020 у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301\~ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Оцінюючи зміст заявлених позивачами позовних вимог, суд вважає за необхідне оцінити їх в розрізі ст. 1301 ЦК України, оскільки не зважаючи на заявлену вимогу щодо скасування свідоцтва про прийняття спадщини, позовні вимоги за своїм змістом свідчать про необхідність визнання свідоцтва недійсним. Так, досліджені судом докази свідчать, що після смерті матері [PERSON] у строки, визначені ч. 2 ст. 1275 ЦК України, а саме: протягом шести місяців, із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач [PERSON] . Нотаріусом були повідомлені і інші спадкоємці про заведення спадкової справи та проінформовані про їх право звернутися з аналогічними заявами про прийняття спадщини у визначений строк. Проте ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звернувся. Таким чином не заслуговують на увагу твердження позивача [PERSON] про те, що він як такий, що проживав однією сім?єю із спадкодавцем [PERSON] , вступив у спадщину та має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, тому вказана позовна вимога також не підлягає до задоволення. З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не ґрунтуються на нормах ЦК України (в редакції 1963 року та 2004 року) та не доведені належними та допустимими доказами. Відповідно до статті 141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені позивачами, покладаються на них та відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed