Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У червні 2025\~року позивач [PERSON] через представника адвоката Бездолю\~О.\~В. за допомого підсистеми «Електронний суд» звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в обґрунтування якого посилається на те, що 08 квітня 1999 року між позивачем [PERSON] як покупцем та відповідачем [PERSON] як продавцем було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким продавець продав, а покупець купив об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 4566,00 гривень, які продавець одержала від покупця до підписання договору. Відповідно до ст.\~15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", договір було зареєстровано на Товарній біржі "Українська" під реєстровим №\~45081. При укладенні договору між сторонами договору було узгоджено всі належні умови купівлі-продажу квартири, зокрема, щодо ціни, передачі квартири, оформлення документів, адже після виконання позивачем своїх зобов`язань, відповідач передала ключі та всі документи на квартиру та виписалася з неї, чим виконала усі умови договору. Позивач зареєструвалась в цій квартирі і зареєстрована в ній до теперішнього часу, а також проживала в цій квартирі до повномасштабного вторгнення і окупації м. Сіверськодонецька. Відтак, позивач виконала усі умови договору та після підписання договору отримала у власність і повне розпорядження придбану квартиру. Оскільки у п. 11 договору було зазначено, що договір підлягає реєстрації у Сєвєродонецькому БТІ, то позивач звернулася в БТІ та зареєструвала 11\~травня 1999\~року своє право власності у КП "Сєвєродонецьке БТІ", про що є штамп з підписом та печаткою на самому договорі та в Домовій книзі. До всього, БТІ в Технічний паспорт на квартиру було внесені зміни і було записано позивача [PERSON] як власника квартири. Після підписання договору відповідач [PERSON] відразу знялася з реєстраційного обліку у цій квартирі та, за наявною у позивача інформацією, поїхала з України на постійне проживання до своїх родичів у Росію, а тому позивач будь-які зв`язки з відповідачем втратила. З 1999 року і до цього часу претензій щодо продажу квартиру від відповідача не надходило. 01\~квітня 2025\~року позивач [PERSON] з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулася до\~державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права їй було відмовлено, у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01\~січня 2013 року на квартиру позивача. У зв`язку з чим просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідчений та зареєстрований 08\~квітня 1999\~року Товарною біржою «Українська» за реєстраційним №\~45081; визнати за [PERSON] власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 49,3 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 07\~липня 2025\~року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження, витребувано письмові докази у позивача. Ухвалою суду від 07\~жовтня 2025\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до такого. 26 вересня 2024 року набула чинності постанова Верховної Ради України № 3984-IX від 19 вересня 2024 року, якою перейменовано район і три населених пункти Сєвєродонецької територіальної громади, зокрема, Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район, місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Судом установлено, що 08 квітня 1999 року між позивачем [PERSON] як покупцем та відповідачем [PERSON] як продавцем укладено договір купівлі-продажу нерухомості, згідно з яким продавець продав, а покупець купив об`єкт нерухомості двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 4566,00 гривень, які продавець одержала від покупця до підписання договору. Відповідно до ст.\~15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", договір було зареєстровано на Товарній біржі "Українська" під реєстровим №\~45081 (а.с. 16). Судом досліджено оригінал примірника зазначеного вище Договору купівлі-продажу від 08\~квітня 1999\~року, наданого позивачем на виконання ухвали суду. Договір містить Реєстраційний напис на документі про право особисто власності Бюро технічної інвентаризації міста Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м.\~Сєвєродонецьк Луганської області про реєстрацію права приватної власності на зазначену у договорі квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , записаний у реєстрову книгу за реєстровим №\~762 11\~травня 1998 року. Вищезазначене нерухоме майно належало продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому 24\~грудня 1998\~року на підставі розпорядження №\~2 від 24\~грудня 1998\~року. Оригінал цього розпорядження наявний у позивача і наданий позивачем суду для огляду в судовому засіданні (а.с. 52). Як свідчить укладений спірний договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору, продавець передав належну йому квартиру, а покупець, у свої чергу, передав продавцеві грошові кошти у розмірі 4566,00\~гривень, відповідач знялася з реєстрації у спірній квартирі, зареєстрованою у ній не значиться, що підтверджується відповідною інформацією, наданою на запит суду, договір зареєстрований на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідач заперечень щодо пред`явленого позову не надала, що свідчить, на думку суду, про відсутність заперечень щодо реальності угоди та досягнення всіх істотних її умов. Згідно з технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] , зазначена квартира знаходиться у власності [PERSON] , після власника [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого філіалом ТБ «Українська» 08\~квітня 1999\~року, реєстр. № 45081, указане засвідчено печаткою БТІ м.\~Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 19-20). Домова книга для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , містить відмітку Бюро технічної інвентаризації м.\~Сєвєродонецьк Луганської області, засвідчену підписом начальника та печаткою, від 11\~травня 1999\~року, про те, що зазначена квартира на підставі Договору купівлі-продажу належить [PERSON] (а.с.\~17-18, 53). Оригінали зазначених розпорядження, договору купівлі-продажу, технічного паспорту та домової книги досліджені судом під час розгляду справи. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963\~року,\~та Кодексу про шлюб та сім`ю УРСРС,\~чинних на час їх виникнення. Відповідно до\~ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст.ст.\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991\~року, згідно з ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснює, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР\~передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.\~2 ст.\~48 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28\~квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірних договорів купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно зі ст.ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали цей договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцеві на праві власності нерухомого майна. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно з вимогами ст.\~237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , дійсним. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Шемігової С.\~Ф. від 19\~травня 2025\~року № 78965763 позивачеві відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно,\~у зв`язку з неотриманням державним реєстратором відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 01\~січня 2013 року на квартиру позивача. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.\~\~ Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)\~реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право власності, на домовій книзі та на технічному паспорті, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу нерухомості, угода не визнавалась недійсною, [PERSON] на підставі ст.ст. 128, 153\~ЦК УРСР і ст.\~49\~Закону України "Про власність" набула право власності на спірний об`єкт нерухомості. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору в судовому порядку не має, позивачем було доведено його право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м.\~Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує його право власності, у зв`язку з чим, заявлені нею позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved