Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому зазначає, що з 29 квітня 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та довіри, шлюбні відносини фактично припинені у серпні 2024 року, шлюб існує лише формально, сторони тривалий час проживають окремо. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сім`ї стало неможливим, позивачка просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 13 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] , який є громадянином російській федерації, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до положень ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, що відповідає позиції Верховного Суду (постанова від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19), відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. Тому підстав для відкладення розгляду даної справи суд не вбачає. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Як вбачається із паспорта громадянина України № [NUMBER] від 02 грудня 2024 року, [PERSON] є громадянкою України. Згідно з Витягом з реєстру територіальної громади № 2024/015105006 від 19 грудня 2024 року позивачка зареєстрована в [ADDRESS] . Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України). Частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього\~Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі\~ст.\~497 ЦПК України\~підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності. Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст.ст. 2,\~497 ЦПК України\~повинні керуватися нормами\~Закону України «Про міжнародне приватне право»\~та нормами відповідних міжнародних договорів. Закон України «Про міжнародне приватне право»\~встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 75-77\~Закону України «Про міжнародне приватне право»). У п. 2 ч. 1\~ст.\~1 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~зазначено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Положеннями ст.ст.\~60,\~63 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~встановлено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (ч. 1\~ст. 16 Закону України «Про міжнародне право»). Частиною першою\~статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~встановлено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у\~ст. 76 цього Закону. Підстави визначення підсудності справ судам України встановлено\~ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», зокрема згідно із пунктом 12 частини першої цієї статті суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19, у постанові від 08 червня 2022 року у справі №490/9551/19, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17. Згідно з\~ст.\~27 ЦПК України\~позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 2\~ст.\~28 ЦПК України\~позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. У даному випадку позов поданий за місцем офіційної реєстрації позивачки, оскільки у неї відсутня фізична можливість із поважних причин виїхати до місця проживання відповідача, тому відповідно до вказаних норм цивільного процесуального права позивачка звернулася з позовом про розірвання шлюбу до належного суду. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 29 квітня 2022 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом № 1 Управління ЗАГС міських округів Щолково та Лосіно-Петровського Головного управління ЗАГСУ Московської області 13 вересня 2023 року. Від шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом № 1 Управління ЗАГС міських округів Щолково та Лосіно-Петровського Головного управління ЗАГСУ Московської області 13 вересня 2023 року. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та довіри. Подружні відносини сторони припинили. Позивачка категорично заперечує можливість примирення і збереження сім`ї. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивачки зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1211 грн 20 коп відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved