Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Адвокат Ковальова Н.М. від імені та в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов мотивувала тим, що 19 серпня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Зазначила, що спільне життя сторін не склалося. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сімейні відносини між сторонами остаточно припинені з березня 2024 року. Спільне господарство позивачем та відповідачем не ведеться. Подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим, суперечитимуть інтересам позивача. На підставі викладеного просила суд: 1. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19\~серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №\~868. 2. Стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Електронний примірник ухвали суду про відкриття провадження доставлений до електронного кабінету представника позивача 01 серпня 2025 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки направлялась ухвала про відкриття провадження, враховуючи, що позивачем направлено відповідачу копію позовної заяви. Поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25\~квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019\~року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15\~червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. Позивач до суду додаткових заяв, пояснень не подавав, відповідачка не використала право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і\~чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із ст. 3 Сімейного Кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 19 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 868. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». У шлюбі дітей не має. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося. Вони втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сімейні відносини між ними остаточно припинені з березня 2024 року. Спільне господарство між ними не ведеться. Подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим та суперечитимуть його інтересам. Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних відносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаємопорозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та\~чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, дійшов висновку проте, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка не заявляла вимогу щодо відновлення прізвища. Відтак, враховуючи, що питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу залежить від волевиявлення особи, яка його змінила, у зв`язку з реєстрацією шлюбу, за відсутністю відповідного клопотання, суд не може вирішувати таке питання у цій справі. Щодо розподілу судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. [PERSON] за подачу позову сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 03 червня 2025 року № 9153-2840-0973-7222. Таким чином, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved