Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі по тексту рішення - ТОВ «Селфі Кредит») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 157575 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 27 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит», як кредитором, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про надання споживчого кредит за продуктом «NewShort» №1654959, за умовами позивач надав відповідачу шляхом перерахування безготівковій формі на вказаний нею номер платіжної картки № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 27500,00 грн., які вона прийняла у користування та зобов`язувалась повернути у строки, визначені у кредитному договорі, а також сплатити проценти за користування ними та штраф у випадку невиконання та/або неналежного виконання цих зобов`язань. Вказаний кредитний договір був укладений відповідно до ст.ст.11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за основною сумою боргу 27500 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 116325 грн. 00 коп. та заборгованість за штрафними санкціями - 13750 грн. 00 коп., а всього 157575 грн. 00 коп.. З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі понесені судові витрати, в тому числі і сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26136,25 грн.. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву ТОВ «Селфі Кредит» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник ТОВ «Селфі Кредит» згідно письмового клопотання, викладеного в прохальній частині позовної заяви, прохав розглянути справу без його участі за наявними в справі матеріалами (а.с.5 зворот.). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с34-35). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 27 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит»», як товариством, та [PERSON] , як споживачем, було укладено договір №1654959 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (далі - Договір, кредитний договір), який відповідно до положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений у формі електронного правочину шляхом направлення товариством в особистий кабінет споживача, створений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства через веб-сайт (мобільний застосунок «Selfie Credit») тексту даного договору та підписання його відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді коду - Т221, автоматично сформованого та надісланого їй товариством на зазначений нею, як клієнтом, номер мобільного телефону (пункти 7.1, 7.4, розділ 10 Договору «Реквізити та підписи сторін») (а.с.13-15). Згідно умов укладеного Договору (пункти 1.2, 2.1, 2.2) ТОВ «Селфі Кредит» надає відповідачу [PERSON] на умовах, встановлених цим Договором, кредит в розмірі 27500,00 грн. в безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу № [NUMBER] , протягом двох календарних днів з моменту укладення договору (27.07.2024 або 28.07.2024), а відповідач зобов'язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. За змістом пунктів 1.3, 1.5.1, 3.1 Договору: 1) строк кредиту складає 360 днів з періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів; 2) стандартна процента ставка за користування кредитом становить 1,50% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору; 3) нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Крім того, сторонами Договору також було погоджено, що: 1) детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору (пункт 1.4). Згідно підписаного відповідачем Додатку №1 (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит), який є невід`ємною частиною Договору, чиста сума кредиту складає 176000,00 грн., з яких 27500,00 грн. - сума кредиту, а 148500,00 грн. - проценти за користування кредитом, сума щомісячного платежу складає по 12375,00 грн. (а.с.15). Судом встановлено, що 27 липня 2024 року відповідач по справі [PERSON] також була ознайомлена з умовами кредитування шляхом підписання за допомогою одноразового ідентифікатора В423 паспорту споживчого кредиту (а.с.12). 27 липня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» на виконання умов Договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 27500 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача [PERSON] за № [NUMBER] , що відповідає сумі кредиту, способу його надання та реквізитам платіжної картки згідно з п.п.1.2, 2.1 Договору (а.с.16). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості відповідача за період з 27 липня 2024 року (дата видачі кредиту) по 05 травня 2025 року складає 99000 грн.00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 27500,00 грн.; процентами, нарахованими за стандартною процентною ставкою за користування кредитом- 116325,00 грн.; за штрафними санкціями - 13750,00 грн.. Здійснені відповідачем оплати відсутні (а.с.17-19). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 27 липня 2024 року кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом повністю або частково відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір №1654959 про надання споживчого кредиту від 27 липня 2024 року був підписаний відповідачем по справі після її ідентифікації в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитодавця ТОВ «Селфі Кредит»» за допомогою одноразового ідентифікатора Т221, надісланого їй ТОВ «Селфі Кредит» на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с.11), що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт позикодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді електронного повідомлення, укладення договору про надання споживчого кредиту було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» щодо здійснення саме відповідачем електронного підпису договору №8124932 про надання споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора А5286 суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» н, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення договорів) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №1654959 від 27 липня 2024 року, вбачається, що станом на 05 травня 2025 року сума заборгованості за тілом кредиту складає 27500,00 грн., а заборгованість за процентами - 116325,00 грн.. Наданий позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] відповідає умовам Договору щодо розміру та строку сплати відповідачем передбачених ним платежів, в тому числі: нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 1,50% в день (п.1.5.1 Договору) з урахуванням відсутності здійснених відповідачем проплат по кредиту, що становить 412,50 грн. (1,50% від 27500,00 грн.) в межах строку кредиту (360 днів), визначеного в п.1.3 Договору, а всього на загальну суму 116325,00 грн. (282 дні х 412,50 грн.). При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобов'язань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності кредитного договору, укладеного між нею та позивачем ТОВ «Селфі Кредит». Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним. Судом також враховується, що у даній справі дії позивача, як фінансової установи, щодо виконання договору відповідачем оскаржені не були, власний розрахунок заборгованості відповідачем не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості та її розміру. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов'язань за договором №1654959 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 27 липня 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Селфі Кредит» заборгованості за: тілом кредиту в сумі 27500 грн. 00 коп. та процентами за користування кредитом в сумі 116325 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 143825 грн. 00 коп.. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за штрафними санкціями (так зазначено в позовній заяві) в розмірі 13750 грн. 00 коп. суд приходить до наступного висновку. На обгрунтування підстав стягнення з відповідача штрафних санкцій представник позивача посилається на положення ч.1 ст.625 ЦК України, згідно з якими боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту п.6.4.1 та 6.4.2 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 4125,00 грн. на четвертий день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 302,50 грн., починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором загальний розмір заборгованості за штрафними санкціями становить 13750 грн. 00 коп.. Разом з тим, відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. Зазначена обставина є загальновідомою та не потребує доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч.2 ст.4 ЦК України). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23, від 12 лютого 2025 року №758/5318/23), згідно яких тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, враховуючи дату укладення сторонами по справі договору №1654959 про надання споживчого кредиту - 27 липня 2024 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, відповідач [PERSON] звільняється від сплати штрафу за даним договором, а нарахована заборгованість за штрафними санкціями, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню кредитодавцем. Отже, правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за пенею, штрафами в сумі 13750 грн. 00 коп., як складової частини заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому позов ТОВ «Селфі Кредит» в цій частині задоволенню не підлягає. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Селфі Кредит» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Селфі Кредит» кошти по сплаті судового збору в розмірі 2211 грн. 02 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 211 грн. 38 коп. (8,726003 %), при цьому 8,726003 % = 13750 грн. 00 коп. (сума штрафних санкцій, у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «Селфі Кредит» зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 26136,25 грн.. На підтвердження зазначеного розміру понесених ТОВ «Селфі Кредит» витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача були надані копії: 1) договору №52 про надання правової (правничої) допомоги від 10 березня 2025 року, укладеного між ТОВ «Селфі Кредит», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «СВК Партнерс» в особі керуючого партнера Жевеги К.В., п.4.1 якого передбачено, що клієнт зобов'язується сплатити адвокатському об'єднанню витрати та гонорар згідно з тарифами, визначеними у Додатку №2 до цього Договору (а.с.25); 2) Додатку №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги №52 від 10 березня 2025 року, з якого вбачається, зокрема, вартість правової допомог та гонорар адвокату за цим договором: аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі - 500,00 грн., підготовка, написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості - 2000,00 грн., гонорар у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню із боржників та вказується у позовній заяві (а.с.25 зворот); 3) рахунку на оплату №181 від 22 квітня 2025 року на суму 2500,00 грн. (а.с.27); 4) платіжної інструкції №14043 від 28 квітня 2025 року про сплату ТОВ «Селфі Кредит» за надання правової (правничої) допомоги №52 від 10 березня 2025 року (а.с.28); 5) акту №б/н приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 29 квітня 2025 року, з якого вбачається загальна вартість правової (правничої) допомоги, наданої за договором по боржнику, яким є [PERSON] в сумі 2500,00 грн. (а.с.29); 6) довіреності від 10 квітня 2025 року на представництво інтересів ТОВ «Селфі Кредит» адвокатом Жевегою К.В. (а.с.7); 7) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Жевеги К.В. (а.с.30). В судове засідання представник позивача не з'явився. Згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав провести розгляд справи без його участі (а.с.5 зворот). На дату судового розгляду справи по суті письмових заперечень від відповідача Криштоп К.В. щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката подано не було. При вирішенні питання щодо наявності підстав для стягнення із відповідача зазначеного у позовній заяві розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання цих вимог суд відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). З матеріалів справи вбачається, що відповідача не надано суду доказів з метою доведення неспівмірності (надмірності) понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування. За таких обставин, надаючи оцінку співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката Жевеги К.В. в сумі 2500,00 грн. та гонорару адвоката в сумі 23636,25 грн. (15% від суми заборгованості) зі складністю справи та відповідності цієї суми критеріям реальності та розумності, суд з урахуванням: обсягу як юридичної, так і технічної роботи (зокрема, складання позовної заяви з додатками) адвоката та часу, витраченого на їх виконання; ціни позову; приймаючи до уваги часткове задоволення позову, приходить до висновку про необхідність здійснення розподілу зазначених витрат відповідно до положень ч.2 ст.137, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та стягнення з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача ТОВ «Селфі Кредит» грошових коштів на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23855 грн. 60 коп. (26136,25 грн. - 2280,65 грн.(8,726003%), при цьому 8,726003% = розміру позовних вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено), що на думку суду в повній мірі відповідатиме принципу розумності судових витрат, характеру спірних правовідносин, складності справи та реальності та необхідності наданих адвокатських послуг. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed