Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , із зміною прізвища дитини на « [PERSON] » та по-батькові на « [PERSON] ». Також заявник просить записати його батьком дитини. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначав, що 26 жовтня 2024 року уклав шлюб із [PERSON] , яка має доньку від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , яку вони спільно виховують. Зазначає, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року батько дитини [PERSON] позбавлений батьківських прав відносно [PERSON] . У них з [PERSON] склались гарні стосунки, дитина вважає його батьком, він відчуває спорідненість з дитиною, займається її вихованням та доглядом, матеріально забезпечує. Мати дитини [PERSON] згідна на її усиновлення. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав свою заяву та просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] також просила заяву задовольнити. Представник органу опіки та піклування Староостропільської сільської ради державної Хмельницького району Хмельницької області подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує, подала висновок органу опіки та піклування від 10 вересня 2025 року про доцільність усиновлення та його відповідність інтересам дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №242. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2025 року, яке набрало законної сили 12 серпня 2025 року, позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . 26 жовтня 2024 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З того часу вони проживають разом однією сім`єю та виховують малолітню доньку [PERSON] - [PERSON] . Сім`я проживає у будинку [ADDRESS] , з усіма зручностями, який складається з п`яти житлових кімнат, власником якого відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом є [PERSON] (мати [PERSON] ), де також зареєстровані [PERSON] (батько), [PERSON] , (донька), [PERSON] (брат) (а.с.22, 27 ). В акті обстеження умов проживання дитинни за адресою:по [ADDRESS] зазначено, що умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, будинок облаштований необхідними речами для проживання, опалення газове, продуктами харчування забезпечені. Дитина забезпечена всім необхідним для комфортного розвитку, власною кімнатою з облаштованим місцем для відпочинку, сезонним одягом та взуттям, іграшками (а.с.23). [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , є громадянином України, здоровою та дієздатною особою, не перебуває на обліку у психоневрологічному і наркологічному диспансерах, не має медичних заперечень щодо усиновлення, не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працює (а.с.7, 8). [PERSON] є власником земельних ділянок з кадастровим номером №6824288600:03:001:0074 площею 0,343 га та №6824288600:03:001:0075 площею 1,4659 га, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 вересня 2022 року. Відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи за шість місяців 2025 року доходи [PERSON] від продажу сільськогосподарської продукції склали 48000 грн. Орган опіки та піклування надав висновок № 826 від 10 вересня 2024 року про доцільність усиновлення дитини - [PERSON] заявником (а.с. 3). [PERSON] має на утриманні двох дітей від першого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких сплачує аліменти в розмірі 1/4 розміру всіх видів його заробітку, на кожну дитину, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується довідками №419, 420 від 20 жовтня 2025 року Могилів-Подільського відділу ДВС у Могилів-Подільському районі Вінницької області. Мати дитини [PERSON] надала письмову згоду на усиновлення її доньки чоловіком [PERSON] , що підтверджується її заявою, посвідченою 19 серпня 2025 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Вакарєвою В.О., зареєстрованою в реєстрі за № 1560. Стаття 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 3 ст. 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Статтями 3, 4, 5, 7 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 6 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини (частина 1 статті 211 СК України). Згідно з частинами 1 і 5 статті 217 СК України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками (стаття 218 СК України). Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Відповідно до ст. 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини. Згідно з частинами 4, 5 статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Відповідно до ст. 234 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Свідоцтво про народження, що було видане раніше, анулюється. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснено, що, ухвалюючи рішення згідно зі статтею 255 ЦПК та статтею 224 СК, суд повинен обґрунтувати задоволення чи відхилення заяви про усиновлення. У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 зроблено висновок, що: «в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. Частиною 1 статті 212 СК України визначено вичерпний перелік осіб, які не можуть бути усиновлювачами особи: обмежені у дієздатності; визнані недієздатними; позбавлені батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; були усиновлювачами (опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями) іншої дитини, але усиновлення було скасовано або визнано недійсним (було припинено опіку, піклування чи діяльність прийомної сім`ї або дитячого будинку сімейного типу) з їхньої вини; перебувають на обліку або на лікуванні у психоневрологічному чи наркологічному диспансері; зловживають спиртними напоями або наркотичними засобами; не мають постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу); страждають на хвороби, перелік яких затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини; були засуджені за злочини проти життя і здоров`я, волі, честі та гідності, статевої свободи та статевої недоторканості особи, проти громадської безпеки, громадського порядку та моральності, у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також за злочини, передбачені статтями 148, 150, 150-1, 164, 166, 167, 169, 181, 187, 324, 442 Кримінального кодексу України, або мають непогашену чи не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення інших злочинів; за станом здоров`я потребують постійного стороннього догляду; є особами без громадянства; перебувають у шлюбі з особою, яка відповідно до пунктів 3-6, 8 і 10 цієї статті не може бути усиновлювачем. [PERSON] не належить до жодної категорії, визначеної ч. 1 ст. 212 СК України. Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 212 СК України крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини. На думку суду, звернення заявника [PERSON] до суду з заявою про усиновлення дитини 12 вересня 2025 року є достатньо поспішним та формальним з урахуванням позбавлення батьківських прав рідного батька дитини [PERSON] - [PERSON] рішенням суду від 08 липня 2025 року, укладенням шлюбу з [PERSON] - 26 жовтня 2024 року та його нетривалого проживання з [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. Доказів того, що заявник більш тривалий час спікувався з дитиною, яку бажає усиновити, суду не надано. [PERSON] зареєстрованийпо [ADDRESS] , фактично проживає у будинку по [ADDRESS] , власником якого є інша особа. За місцем проживання дітей власник будинку [PERSON] (теща заявника), та [PERSON] (тесть), який є приватним підприємцем, створили для своєї онуки [PERSON] усі необхідні умови для проживання, що й було установлено комісією при обстеженні 03 вересня 2025 року. На момент звернення із заявою [PERSON] , не був забезпечений житлом, офіційно не працює, відтак докази на підтвердження того, що саме [PERSON] створив належні умови для проживання дитини, яку бажає усиновити, суду не надано. Суд критично оцінює наданий у судове засідання представником заявника копію договору дарування зблокованого житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] , посвідченого 23 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу Вакарєвою О.В., на підставі якого [PERSON] отримав у дарунок вказаний житловий будинок на підтвердження наявності в останнього житла, придатного для проживання, оскільки акт обстеження вказаного будинку не проводився. Крім цього, [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких він сплачує аліменти в розмірі 1/4 розміру всіх видів його заробітку, на кожну дитину. За таких обставин, підтверджений [PERSON] офіційний дохід в сумі 48 000 грн без урахування сплачених ним податків за 6 місяців 2025 року від продажу сільськогосподарської продукції є сезонним та з огляду на розмір аліментів, який від сплачує на утримання власних дітей, є вочевидь недостатнім для забезпечення базових потреб ще й дитини, яку він бажає всиновити. Суд вважає формальним та недостатньо мотивованим висновок органу опіки та піклування щодо доцільності усиновлення, зважаючи на те, що в його основу покладено лише дослідження побутових умов проживання, стану здоров`я та майнового стану заявника, проте не перевірено дійсні обставини усиновлення, не з`ясовано, які стосунки склалися між дитиною та [PERSON] , справжню мету та мотиви, на підставі яких заявник бажає усиновити дитину, що є головним у забезпеченні найкращих інтересів дитини. Згідно відповіді [INFO] [PERSON] 1990 року народження на військовому обліку в [INFO] не перебуває. Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № [NUMBER] [PERSON] є майором, придатним до військової служби за станом здоров`я та взятий на облік в [INFO] з 13 травня 2022 року. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] виданого 13 грудня 2021 року [PERSON] є учасником бойових дій. Як пояснив [PERSON] у судовому засіданні, він був військовослужбовцем Державної прикордонної служби України та у 2022 році звільнений у запас за сімейними обставинами та має відстрочку від проходження військової служби, оскільки на його утриманні перебувають неповнолітні діти віком до 18 років, а його колишня дружина [PERSON] є військовослужбовцем, яка проходить військову службу. На даний час остання також створила нову сім`ю та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років. З огляду на вищенаведене, суд уважає, що матеріали справи не містять достатні та переконливі докази, що рішення [PERSON] про усиновлення дитини є проявом справжніх намірів, з врахуванням поспішності його звернення з заявою про усиновлення та з урахуванням наявності зобов`язань щодо власних неповнолітніх дітей, які проживають в іншому місті. Отже, звернення [PERSON] про усиновлення малолітньої [PERSON] , [INFO] , є передчасним та формальним, і таке усиновлення не забезпечить найкращих інтересів дитини, в тому числі стабільні та гармонійні домашні умови. При цьому [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] не позбавлений можливості проживати з дитиною та піклуватися про неї як про власних дітей. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 207-209, 215, 223, 224 СК України та

Outcome: dismissed