Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (а.с. 1-5) до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вигодської селищної ради Івано - Франківської області, в якому просить: - визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом із ним, за його місцем проживання; - стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з відповідачкою [PERSON] є батьками п`ятьох дітей, в тому числі і дочки [PERSON] , [INFO] . Спочатку вони проживали разом, були однією сім`єю, однак, згодом, відповідачка почала нехтувати сімейними цінностями, зловживати алкогольні напої, вести аморальний спосіб життя та перестала приділяти дітям належну увагу, турботу і піклування. На даний він проживає з дітьми, які перебувають на його утриманні. Відповідачка [PERSON] проживає окремо, життям дітей не цікавиться та не навідуються до них. Дочка [PERSON] до травня 2024 року проживала разом із відповідачкою [PERSON] , однак, у зв`язку із неналежним доглядом останньої за нею, потрапила у важкому стані в лікарню. Лікуванням дочки [PERSON] займався він самостійно. Після лікування він забрав дитину до себе і з того часу вона проживає разом із ним. Оскільки всі діти, в тому числі і малолітня дочка [PERSON] , проживають разом з ним, він піклується про всіх дітей, повністю їх утримує, просить визначити місце проживання малолітньої дочки разом з ним. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Ошуст С.Є. позоввні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Дуткевич М.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки малолітня дитина і так проживає разом з позивачем, а тому даний позов є безпідставним. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета - Служба у справах дітей Вигодської селищної ради Івано - Франківської області - Шопоняк Н.М. у судовому засіданні підтримала висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем [PERSON] . ІІ. Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі: 18 червня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Ошуста С.Є. 19.06.2025 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 25 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 28 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Від представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета - Служба у справах дітей Вигодської селищної ради Івано - Франківської області - Шопоняк Н.М. 31.07.2025 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи висновку про визначення місця проживання дитини. 20 жовтня 2025 року ухвалою суду, за клопотання позивача [PERSON] , у зв`язку із його відмовою від частини позовних вимог, провадження у справі (в частині двох позовних вимог) закрито. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 18). Згідно із копіями витягів з реєстру територіальної громади (а.с. 8, 19), позивач [PERSON] та його малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до характеристик педагогів Старомізунського ліцею імені Василя Верховинця Вигодської селищної ради (а.с. 9), роботодавця позивача - ФОП [PERSON] від 18.02.2025 (а.с. 10), характеристики старости Старомізунського старостинського округу Вигодської селищної ради Івано - Франківської області - Титаренка Т. від 21.01.2025 (а.с. 11), довідки директорки Старомізунського закладу дошкільної освіти (ясла - садок) «Журавлик» Вигодської селищної ради від 24.01.2025 (а.с. 15), позивач [PERSON] , як батько, вимогливий, ввічливий, турботливий, врівноважений, комунікабельний і для своїх дітей він є добрим порадником. Дочку [PERSON] в садок приводить і забирає позивач. Останній працює на посаді лісоруба з 2021 року і за цей період зарекомендував себе як дисциплінований, кваліфікований і виконавчий працівник. За місцем проживання, позивач також характеризується позитивно. Відповідачка [PERSON] навчанням дітей не цікавиться та не бере участі в їх фінансуванні та вихованні, а також не проживає разом із позивачем та дітьми, що підтверджується відповідним актом (а.с. 17). Згідно із довідкою про доходи (а.с. 13), позивач [PERSON] отримує стабільний дохід. Відповідно до акта про фактичне місце проживання, складеного депутатом Вигодської селищної ради - Якимів О. та сусідами: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 16), за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачем [PERSON] , проживають діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Згідно із рішенням виконавчого комітету Вигодської селищної ради Івано - Франківської області від 31.07.2025 №811 «Про затвердження висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини» (а.с. 82), вирішено затвердити висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті, про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 83-84). Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити її місце проживання разом із батьком - [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із наявністю спору між ними щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, враховуючи висновок третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд звертає увагу, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь - кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Як передбачено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Системний аналіз вказаної вище статті свідчить про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним. ЄСПЛ у рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13), вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п. 100 рішення від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ свідчить про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постановах Верховного Суду від 14.02.2019 в справі № 377/128/18, від 22.08.2018 у справі № 539/1406/17 зазначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , якій на момент розгляду справи виповнилось 4 роки. На даний час малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком - позивачем по справі [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] працює та отримує стабільний дохід, а тому може матеріально утримувати та забезпечувати всім необхідним дітей. Відповідачка [PERSON] проживає окремо та життям дітей, в тому числі, дочки [PERSON] , не цікавиться. Згідно з висновком про визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком - позивачем [PERSON] . Вказаний висновок є достатньо обґрунтованим, обставини, викладені у ньому підтверджені належними доказами, знайшли своє підтвердження і у судовому засіданні та не суперечать інтересам дитини, тому суд враховує його при вирішені спору у частині визначення місця проживання малолітньої дитини. При цьому, суд зазначає, що матір дитини, яка безумовно відіграє важливу роль у її житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. На час ухвалення рішення по даній справі судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж з батьком. Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Отже, врахувавши досліджені докази, виходячи з балансу інтересів дитини та батьків, з найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про те, що визначення місця проживання дитини з батьком буде максимально відповідати інтересам дитини,оскільки з ним проживають її брати та сестра. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з`ясувавши усі обставини справи, доходить висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити. При цьому, доводи сторони відповідачки в частині безпідставності позову, оскільки малолітня дочка [PERSON] і так проживає з позивачем, суд відхиляє, оскільки позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , які є батьками дитини, проживають окремо, а малолітня дочка проживала спочатку з відповідачкою і лише зараз проживає з позивачем, що свідчить про відсутність згоди про те, з ким із них буде проживати дочка, що в свою чергу свідчить про наявність спору між ними. V. Розподіл судових витрат: згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу. Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (а.с. 48), позов задоволено, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачки на його користь. Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивач [PERSON] на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надав такі документи: - договір про надання правової допомоги від 06.06.2025, укладений між ним та адвокатом Ошустом С.Є., в якому визначено суму гонорару у розмірі 12 000 грн (а.с. 125); - ордер серії АТ №1103547 від 09.06.2025 на надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Ошустом С.Є. (а.с. 47); - акт виконаних робіт від 10.11.2025, у якому визначено характер правової допомоги та її вартість на загальну суму 12 000 грн (а.с. 122); - квитанції № 1-07/06-25 від 07.06.2025 та №1-10/4-25 від 10.11.2025, відповідно до яких [PERSON] сплатив адвокату Ошусту С.Є. 12 000 грн (а.с. 123, 124). Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання та складанням процесуальних документів. Водночас, враховуючи вищевикладене, а також те, що сторона відповідачки заперечила щодо розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, вважає розмір такої неспівмірною, з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, виходячи з об`єму виконаних адвокатом Ошустом С.Є. робіт, суд вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, ст. 7, 19, 141, 161 СК України, ч. 3 ст. 29 ЦК України, ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved