Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Трофименко М.В., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою 07.05.2024, в якій просила суд встановити [PERSON] такі способи участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] : \~ \~ \~ \~- зустрічі з дитиною не рідше раз в квартал за адресою: Нідерланди, м. Ейндховен, у вихідні дні субота з 09.00 год. до 18.00 год. неділі, без присутності матері; \~ \~ \~ \~- зустрічі з дитиною не рідше раз в квартал за адресою: [ADDRESS] , у вихідні дні субота з 09.00 год. до 18.00 год. неділі, без присутності матері; \~ \~ \~ \~- виїзд дитини за кордон один раз на рік на відпочинок разом з батьком без присутності матері дитини; \~ \~ \~ \~- вільне спілкування батька з дитиною телефоном та за допомогою інтернет-зв`язку; \~ \~ \~ \~- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору 1\~211 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 10\~000 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2014, що був розірваний рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2019 у справі №216/453/19. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] . Оскільки на момент народження дитини вона перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , не підтримуючи при цьому з ним шлюбно-сімейних стосунків тривалий час, батьком дитини при реєстрації народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану був зазначений саме [PERSON] . Однак, біологічним батьком дитини є [PERSON] , який визнав своє батьківство відносно дитини, що встановлено заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.07.2018 у справі №210/5535/16-ц. На підставі цього рішення змінено прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », з внесенням відповідних змін до актового запису про її народження, у тому числі й в частині відомостей, що стосуються батька дитини, де вказаний [PERSON] замість [PERSON] . Влітку 2018 року [PERSON] покинула їх сумісне місце проживання з [PERSON] та забрала доньку без згоди на це останнього. Із того часу [PERSON] чинить [PERSON] перешкоди у спілкуванні його з донькою та прийнятті участі у вихованні, забезпеченні розвитку. На ґрунті ускладнених міжособистісних стосунків між сторонами, [PERSON] негативно налаштовує дитину проти батька [PERSON] , виключаючи можливість їх спілкування навіть в телефонному режимі. [PERSON] не володіє жодною інформацією, що стосується навчання, стану здоров`я доньки в результаті протиправної поведінки та дій [PERSON] . Така поведінка матері дитини спонукала [PERSON] неодноразово звертатися з відповідними заявами до правоохоронних органів, однак навіть після проведення бесід з [PERSON] , поведінка її по відношенню до [PERSON] не змінилася. Востаннє [PERSON] спілкувався з донькою через мобільний застосунок-месенджер Viber у грудні 2025 року, передавши подарунки для дитини через свого батька. У квітні 2020 року [PERSON] уклав повторно шлюб зі [PERSON] та з літа 2022 року він разом з сім`єю мешкає у Чеській Республіці, де перебуває на лікуванні, оскільки є інвалідом ІІІ групи та потребує протезування. Як відомо позивачеві, [PERSON] разом з донькою [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , проте фактично мешкають у Нідерландах. Намагання [PERSON] вирішити ситуацію мирним шляхом призводять до виникнення ще більших конфліктів з [PERSON] , у зв`язку з чим за захистом своїх батьківських прав він вимушений звернутися до суду. Позасудово врегулювати конфлікт через орган опіки та піклування виявилось неможливим, оскільки рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 04.04.2024 №291 відмовлено у вирішенні питання встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з причини перебування [PERSON] разом з дитиною за кордоном у м. Ейндховен, Нідерланди, що знаходиться поза межами повноважень органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 16.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 19.06.2024 задоволено заяву позивача та його представника про їх дистанційну участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 06.02.2025 за клопотанням представника позивача залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України до участі у справі. Ухвалою суду від 10.03.2025 закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду по суті. У ході судового розгляду справи позивач [PERSON] , беручи участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Аналогічну позицію висловила представник позивача адвокат Трофименко М.В., беручи участь в судових засіданнях безпосередньо. Зазначила, що обидві сторони спору є громадянами України, мають на території України зареєстроване місце проживання, однак фактично перебувають за кордоном: позивач [PERSON] у Чеській Республіці (актуальна адреса мешкання: [ADDRESS] ), а відповідач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] мешкають у Нідерландах. Сторона позивача розуміє складнощі, що можуть виникнути в процесі виконання судового рішення через міжнародні канали, із залученням Міністерства юстиції України, однак наполягає, що спір між батьками щодо участі батька у вихованні доньки, їх спілкуванні є реальним та потребує вирішення саме в судовому порядку. Відповідач [PERSON] про свою участь в судових засіданнях не заявила ні особисто, ні дистанційно шляхом участі в режимі відеоконференції, правом на подання відзиву на позов не скористалася, хоча достеменно обізнана з перебуванням справи на розгляді суду. У телефонному режимі відповідач повідомила, що жодних перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою вона не чинить, на ґрунті наявних образ позивач не бажає позасудово врегулювати питання його спілкування з дитиною. При цьому зауважила, що у випадку зустрічей батька з дитиною, вона хоче бути присутньою (телефонограма від 18.09.2024, а.с.68). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, представлений органом опіки та піклування, участь в судових засіданнях свого представника не забезпечило, обмежившись наданням висновку з приводу вирішення спору. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерства юстиції України Стельмах І.В. при вирішенні спору покладався на розсуд суду та просив ухвалити рішення на підставі наявних доказів та з урахуванням інтересів дитини. Зауважив, що доцільність участі Міністерства юстиції як третьої особи у даній категорії справ не обґрунтована, оскільки рішення суду у цій категорії справ підлягає примусовому виконанню на території іноземної держави у разі його визнання та надання компетентним судом цієї держави дозволу на виконання. Це можливо на основі міжнародних договорів або законодавства іноземної держави. Відтак, хоча й обидві сторони спору мешкають у різних країнах, однак виконання судового рішення не належить до кола повноважень Міністерства юстиції України, та в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» взагалі належить до компетенції органів ДВС. Свою позицію представник також виклав у письмових поясненнях, попередньо направлених 29.07.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались. Зважаючи на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою подальшу участь в судових засіданнях, суд вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за результатами вирішення спору у письмовому провадженні. Суд, дослідивши зміст та вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, встановивши предмет спору та визначивши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, врахувавши позицію усіх учасників справи, доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №303. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.03.2019 у справі №216/453/19, що набрало законної сили 03.05.2019, шлюб між подружжям було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін « [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 11.09.2018 Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Дитина народилася у період перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках, а біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини підтверджене заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.07.2018 у справі №210/5535/16-ц про визнання батьківства. Судовим розглядом встановлено, що після припинення шлюбно-сімейних стосунків між [PERSON] та [PERSON] , малолітня донька [PERSON] мешкала з матір`ю, відомостей про наявність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини матеріали справи не містять. Дитина значилась зареєстрованою разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Станом на момент вирішення спору, [PERSON] разом з донькою перебувають у Нідерландах, що підтверджено відповідачем в ході спілкування в телефонному режимі як з працівниками суду, так і спеціалістами служби у справах дітей. Із 24.04.2020 [PERSON] перебуває у шлюбі зі [PERSON] , зареєстрованому Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 24.04.2020). Подружжя мешкає у Чеській Республіці, де [PERSON] проходить лікування, будучи особою з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК №569181 від 06.04.2022. Згідно з довідкою ВЛК №1571 від 08.04.2022 та записами у військовому квитку серії [NUMBER] , [PERSON] визнаний непридатним до військової служби та виключений з військового обліку 07.04.2022. Фактично [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на те, що після припинення стосунків та розірвання шлюбу відповідач почала чинити йому перешкоди в здійсненні ним прав та обов`язків у відношенні їх дитини малолітньої [PERSON] , [INFO] , а саме, не дає змоги спілкуватися із донькою, у тому числі дистанційно, зустрічатись з дитиною та брати участь у її вихованні. Із цього приводу позивач звертався до правоохоронних органів (заява та пояснення від 10.03.2019, а.с.16, 17), органу опіки та піклування, що виявилось марним, а тому задля захисту своїх батьківських прав він вимушений ініціювати судове провадження. Перевіряючи обґрунтованість таких доводів позивача та його представника, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 зазначив, що «…між інтересами\~дитини\~та\~батьків повинна існувати\~справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3\~ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено\~ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст.157 СК України, ч.ч.1,2\~ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Частиною 3 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. З матеріалів справи слідує, що 13.03.2024 [PERSON] , діючи через представника адвоката Трофименко М.В., звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, органу опіки та піклування з приводу визначення способу його участі у вихованні доньки [PERSON] , спілкуванні з дитиною. Однак, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради №291 від 04.04.2024 відмовлено у визначенні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, у зв`язку з перебуванням цього питання поза межами повноважень органу опіки та піклування. За змістом рішення органу опіки та піклування, під час опрацювання заяви [PERSON] відбулося спілкування спеціалістів з матір`ю дитини [PERSON] [PERSON] через мобільний застосунок-месенджер Viber, в ході якого [PERSON] пояснила, що вона разом з дитиною мешкає у Нідерландах. У свою чергу, батько [PERSON] мешкає у Чеській Республіці. При цьому в ході розгляду заяви [PERSON] , який пропонував свій порядок зустрічей з дитиною (раз у квартал без присутності матері, виїзд дитини за кордон раз на рік на відпочинок), мати [PERSON] пропонувала інший порядок: раз на два тижні у суботу з 12.00 год. до 19.00 год. у м. Ейндховен, Нідерланди. У ч.1 ст.159 СК України зазначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, виходячи із встановлених обставин та проаналізованих доказів, суд дійшов висновку про дійсність існування між сторонами спору щодо способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною донькою [PERSON] , вирішення якого позасудово є ускладнених з причини проживання батьків та дитини в різних країнах. Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим загострились взаємовідносини між позивачем та відповідачем. Така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку та способів спілкування з дитиною, який мав би влаштувати кожну із сторін та врахувати про цьому інтереси малолітньої дитини, тоді як для повного і гармонійного розвитку її особистості вона потребує любові і розуміння, та має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того слід зауважити, що наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку за позовом батька [PERSON] , є прямим свідченням того, що батько дитини має намір приймати участь у вихованні доньки [PERSON] та спілкуванні з нею, адже факт звернення його до суду з даним позовом, вжиття заходів позасудового врегулювання конфлікту через орган опіки та піклування, прийняття ним дистанційної участі в судових засіданнях є свідченням заінтересованості у вирішенні спору. В свою чергу, відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, а судом не встановлено жодних перешкод чи обставин для спілкування батька з дитиною, а також негативних фактів поведінки позивача, як б могли зашкодити дитині. Разом з тим, судом не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що відповідач умисно налаштовує дитину проти нього, оскільки вказані доводи, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а лише ґрунтуються на суб`єктивному відношенні позивача до відповідача та ускладненими стосунками між ними як між колишнім подружжям. Вирішуючи даний спір суд вважає, що спілкування батька з донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Безпосередня участь батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить дотримання батьківських прав позивача, а й насамперед буде відповідати інтересам дитини.\~ При цьому, сама по собі обставина проживання дитини, її батьків за кордоном (незалежно від того, чи вивезена дитина за кордон до звернення до суду з позовом чи після) не впливає на вирішення судом спору. Крім цього, за ст.6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Ключовим у вирішенні спору з іноземним елементом є визначення із можливими способами виконання такого рішення суду у разі перебування учасників справи за кордоном. Ураховуючи, що обидві сторони спору є громадянами України, мають на території України зареєстроване місце проживання, однак фактично перебувають за кордоном: позивач [PERSON] у Чеській Республіці (за останніми даними актуальна адреса мешкання: [ADDRESS] ), а відповідач [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] , інтересів якої стосується спір у Нідерландах, суд дійшов висновку, що вирішення спору належить до компетенції національного суду України. При встановленні способу спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] та визначенні порядку участі у вихованні, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини та доцільність прийняття батьком участі у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із матір`ю, інакше це може протиправно обмежити його участь у вихованні дитини, у зв`язку з чим вважає за необхідне визначити участь [PERSON] у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] шляхом забезпечення прямого спілкування зустрічей з дитиною не рідше раз в квартал за адресою фактичного місця проживання дитини з матір`ю у м. Ейндховен, Нідерланди, у вихідні дні субота та неділя з 09.00 год. до 18.00 год., без присутності матері з попереднім врахуванням думки дитини, погодженням днів зустрічі між батьками та узгодженням організаційних питань. Присутність матері під час зустрічей позивача з донькою з огляду на ускладнені стосунки між сторонами може призвести до негативних наслідків, а з урахуванням віку дитини не є обов`язковою. При цьому, встановлення зустрічей позивача з донькою за місцем мешкання дитини у Нідерландах у запропонований позивачем спосіб з 09.00 год. суботи до 18.00 год. неділі, без присутності матері, на переконання суду, є недостатньо коректним, оскільки позивач не має постійного місця проживання у країні, де мешкає дитина, а тому об`єктивно перевірити створення ним належних умов для ночівлі дитини, що б відповідало її інтересам та потребам, неможливо. Суд наголошує на обов`язковості врахування думки малолітньої [PERSON] при забезпеченні її спілкування з батьком у визначений вище спосіб, оскільки дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одним з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. З досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі задля встановлення автентичності (істинності) вибору самої дитини та виключення виникнення «конфлікту лояльності». Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються, на чому неодноразово акцентував увагу Верховний Суд у ряді постанов, у тому числі у постанові від 01.04.2020 у справі №234/19213/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №402/428/16-ц. Що стосується зустрічей [PERSON] з дитиною не рідше раз в квартал за адресою фактичного місця проживання позивача у Чеській Республіці, у вихідні дні субота з 09.00 год. до 18.00 год. неділі, без присутності матері [PERSON] , то суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки позивачем не доведено жодними доказами наявність у нього належних умов для проживання у Чеській Республіці, постійного місця проживання на праві оренди чи власності, у тому числі створення таких умов, які б відповідали потребам дитини та забезпечували можливість її знаходження там, у тому числі з можливістю ночівлі. Разом з тим, зважаючи на те, що сторони та дитина мешкають у різних країнах, з метою забезпечення можливості постійного прийняття батьком участі у вихованні дитини та спілкуванні, суд вважає за доцільне визначити можливість опосередкованого спілкування [PERSON] з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку через мережу Інтернет, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування між ними, з урахуванням заявлення позивачем такого способу у позовних вимогах. Саме такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати її інтересів, сприятиме встановленню контакту батька з дитиною та забезпечуватиме розумний баланс і рівність прав обох батьків. Що стосується вимоги позивача про виїзд дитини за кордон один раз на рік на відпочинок разом з ним як батьком без присутності матері дитини, то суд вважає, що така вимога підлягає частковому задоволенню, а саме, шляхом визнання за позивачем такого права у заявлений ним спосіб з урахуванням думки дитини та надання нею згоди на спільний відпочинок з батьком, урахуванням періодів навчання дитини та відпочинку (канікул) з вирішенням питання виїзду дитини за кордон у супроводі позивача шляхом надання відповідачем відповідного дозволу, оформленого у визначеному законом порядку (зокрема, через нотаріуса, консульську установу тощо), узгодженням конкретного напрямку виїзду, країни, періоду перебування та повернення тощо у разі необхідності. Іншого способу участі батька у вихованні дитини відповідач не запропонувала, а орган опіки при наданні висновку щодо вирішення спору покладався на розсуд суду, виходячи з неможливості надання конкретного висновку з огляду на перебування обох батьків та дитини за кордоном. У свою чергу, відповідачем також не надано суду належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток дитини, що донька не бажає спілкуватися з батьком, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися. Позаяк,\~суд зазначає,\~що дане\~рішення не\~є перешкодою\~в подальшому\~визначити участь\~у спілкуванні\~з дитиною\~та її\~вихованні у\~інший спосіб\~шляхом досягнення\~згоди між\~позивачем та\~відповідачем.Правосуддя у справах даної категорії завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і відносно нетривалою, адже правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині заявленого ним способу і порядку участі у вихованні доньки та спілкуванні з нею підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 908 грн. 40 коп. судового збору пропорційно частині задоволених вимог (75%). Що стосується витрат на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. 00 коп., то їх розмір є обґрунтованим, відповідає засадам розумності, справедливості, обсягові наданої адвокатом правничої допомоги та є документально доведеним. Зважаючи на це, часткове задоволення позовних вимог та не заявлення відповідачем клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, компенсувати у розмірі 7 500 грн. 00 коп. шляхом їх стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial