Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 146728 від 17.07.2024 року у розмірі 22759,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.07.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено кредитний договір №146728 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п.2.2.1. кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 22 353 грн. (надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 18\~992,82 грн. для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №140419 від 15.04.2024 укладеним з кредитодавцем у розмірі 7,23 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у розмірі 3\~352,95 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини. Відповідно до п.2.5 кредитного договору комісія за надання кредиту складає 3\~352,95 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставковою 15% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за даним договором складає 274 дні з 17.07.2024 по 17.04.2025. 17.07.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № [NUMBER] . 10.10.2024 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передає (відступає) ТОВ "ФК "ЕЙС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "ЕЙС» приймає належні ТОВ "ФК «КРЕДІПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі й за договором споживчого кредиту № 146728, укладеним між ТОВ "ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] . Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, у розмірі 22\~759,80 грн., яка складається з: 22\~353 грн. заборгованості по кредиту, 5,80 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 401 грн. комісії, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом. На підставі зазначеного просить стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.07.2025, судове засідання надалі було відкладено на 30.07.2025 у зв`язку з неявкою відповідача та повторно відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 11.09.2025. Також вказаною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «ПУМБ» докази. Запитувана інформація надійшла до суду 01.07.2025. 24.09.2025 року ухвалою суду цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до свого провадження суддею Малярчук В.В. \~ \~ \~ \~ У судове засідання представник позивача ТОВ "ФК "ЕЙС" не з`явився, однак у позовній заяві просив у разі його неявки у судове засідання, провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подала. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.07.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №146728 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму кредиту 22\~353 грн., з яких 18\~992,82 грн. було зараховано на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті, а 3\~352,95 грн. надано шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини договору (п.2.2.1 Розділу 1 Кредитного договору). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,10 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту, позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п.2,6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200 грн. Розмір комісії управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 3\~352,95 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в укладення цього договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту, не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 274 дні з 17.07.2024 (дата надання кредиту) по 17.04.2025. Додатком до договору є також паспорт споживчого кредиту із такими ж умовами. 10.10.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №10102024, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги і за кредитним договором №146728 від 17.07.2024. Відповідно до Витягу з додатку №1 до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 22\~759,80 грн. З довідки АТ «ПУМБ», яка була надіслана суду 01.07.2025, слідує, що за період з 17.07.2024 по 23.07.2024 по карті №5355280209757754, яка відкрита на ім`я [PERSON] була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 7,23 грн. через сервіс іншого банку. Згідно виписки з особового рахунку наданої ТОВ "ФК «ЕЙС" за кредитним договором №146728 від 17.07.2024, та картки обліку виконання договору №146728, станом на 06.03.2025 прострочена заборгованість за сумою кредиту складає: 22\~759,80 грн., з яких 22\~353 грн. прострочене тіло кредиту, 5,80 прострочені відсотки, 401 грн. прострочена комісія. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як слідує із матеріалів справи відповідачем [PERSON] 17.07.2024 підписано договір про споживчий кредит за №146728, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 4a4dfefb. В силу вимог частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В силу вимог частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №146728 від 17.07.2024. В силу вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до статей 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" не повернув, чим порушив умови договору. Надалі, відповідно до укладеного між ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" та ТОВ "ФК «ЕЙС» договору факторингу №10102024 від 10.10.2024, ТОВ "ФК "КРЕДІПЛЮС" передало ТОВ "ФК "ЕЙС" право вимоги до відповідача [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЙС» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В силу вимог статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року, справа №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18). Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у доведеному розмірі 22\~759,80 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 22\~353 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 5,80 грн. Відповідач не скористався правом на подання відзиву, а також не надав заперечень щодо розрахунку заборгованості та не спростував доказів наданих позивачем в цій частині позовних вимог. Щодо вимог про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 401 грн., суд зазначає таке. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії у сумі 401 грн. Враховуючи також, що при отриманні кредиту була встановлена комісія за надання кредиту в сумі 3\~352,95 грн., яка підлягала сплаті за рахунок кредиту. Щодо вимоги у позовній заяві представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн., суд зазначає наступне. У позовній заяві представник позивача просить покласти на відповідача витрати на професійну (правничу) допомогу. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Для обґрунтування понесених судових витрат представник позивача надав: договір про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 укладений між адвокатським бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ФК «ЕЙС», протокол погодження вартості послуг додаток №1 від 04.02.2025 до вказаного договору, додаткову угоду №21 від 04.02.2025 до вказаного договору, акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 за умовами якого АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» надало ТОВ «ФК «ЕЙС» послуги правничої допомоги на загальну суму 7\~000 грн. За таких обставин, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, заявлений розмір витрат, відсутність клопотання про їх зменшення, суд вважає, що до стягнення з відповідача [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до позовних вимог, ціна позову у справі становила 22\~759,80 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 22\~358,80\~грн., в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 98,23%. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 2 422,40 грн., які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 2 422,40 * 98,23 /100 = 2\~379,52 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2\~379,52 грн., сплаченого судового збору. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial