Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В., в якому просив суд: -розірвати договір довічного утримання, укладений 04 серпня 2016 року між ним ( [PERSON] ) (відчужувачем) та [PERSON] ( набувачем), який нотаріально посвідчено 04 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. (зареєстровано у реєстрі за № 1445) та проведено реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] , накладено заборону щодо відчуження вказаної квартири (запис про обтяження № 30790225 від 04.08.2016 року ). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 серпня 2016 року між ним та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання. З моменту укладання вищезазначеного договору по лютий 2022 року включно, відповідач виконував свої обов`язки, відповідно до умов договору. Здійснював щомісячно платіж - щомісячне грошове утримання, на користь позивача, шляхом надання грошових коштів під розписку ?на проживання?та проводив оплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] , де позивач постійно мешкає. Однак, починаючи з березня 2022 року відповідач, всупереч умов вищезазначеного договору довічного утримання, перестав виконувати належним чином свої обов`язки перед позивачем. Всі спроби позивача на перемови в період з березня 2022 по кінець 2022 року з відповідачем з метою з`ясуваня питання щодо можливостей подальшого виконання вимог договору довічного утримання ні до чого не призвели. В останній розмові по телефону, яка мала місце у березні 2022- квітні 2022 року, відповідач повідомив позивачу, що він має намір виїхати на Західну Україну, а потім у Європу, скоріш за все до Німеччину на постійне місце проживання. Після даної розмови будь - який зв`язок з відповідачем з боку позивача було втрачено. Станом на сьогоднішній день місцезнаходження відповідача позивачу не відоме. У зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків відповідачем, згідно умов договору довічного утримання, у відповідача, починаючи з березня 2022 року виникла заборгованість перед позивачем в частині виплати щомісячного грошового утримання та за надані житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] . Позивач, окрім пенсійного забезпечення більше не має ніяких грошових коштів. Він змушений самостійно сплачувати витрати за надані житлово- комунальні послуги, однак, грошових коштів на повну оплату не вистачає, внаслідок чого виникли значні борги. Також, позивач змушений самостійно себе забезпечувати харчами, ліками, санітарно-гігієнічними виробами та поточними господарськими витрати по квартирі. Фінансовий стан позивача з березня 2022 року суттєво погіршився та значною мірою він позбавився того, на що розраховував отримати від відповідача при укладенні договору довічного утримання. Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. В судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Третя особа в судове засідання не з?явилась; про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК України). Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності. Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч.1 ст.749 ЦК України). Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (стаття 751 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - ?значної міри? позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №199/3846/19 (провадження № 61-11407св20). Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 04 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. було посвідчено договір довічного утримання та зареєстровано у реєстрі за № 1445. Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами. Згідно умов договору [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно на умовах цього договору. Відповідно до п.п.7, 8, 9 договору довічного утримання, [PERSON] зобов`язався довічно фінансово утримувати [PERSON] , тобто, забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення його життєвих потреб. Сторони домовилися, що грошове утримання складається з одноразового платежу у розмірі 87 000, 00 грн. Та щомісячних платежів у розмірі 1 000, 00 грн. на місяць. Сторони домовилися, що щомісячне грошове утримання буде надаватися [PERSON] шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Крім визначеної суми, [PERSON] зобов`язався щомісячно разом або окремо оплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватися [PERSON] шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання ( в обсязі: гаряча вода до 4 куб м., холодна вода до 4 куб.м. у разі наявності лічильників) та електроенергія в обсязі до 150 кВ\\год, абонентська плата за телефон ( крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Щомісячне грошове утримання буде щомісячно виплачуватися [PERSON] на користь [PERSON] , починаючи з моменту укладання цього Договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] , або готівкою на руки під розписку або на розрахунковий рахунок установи банку. Одноразовий грошовий платіж відповідно до п.7 цього Договору визначений Сторонами за спільною згодою у розмірі 87 000, 00 грн., які [PERSON] отримав повністю від [PERSON] перед підписанням цього Договору. Своїм підписом на цьому договорі [PERSON] підтвердив факт отримання в повному обсязі одноразового грошового платежу за цим договором до підписання цього договору. [PERSON] гарантує, що [PERSON] залишає за собою довічне право на проживання у квартирі (п.12 договору довічного утримання). Таким чином, істотними умовами договору довічного утримання сторони визначили: щомісячні платежі, оплата щомісячних платежів за комунальні послуги, одноразовий платіж та довічне право на проживання [PERSON] у квартирі (п.14 договору довічного утримання). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивач стверджував, що починаючи з часу укладення оспорюваного договору і до лютого 2022 року включно, відповідач добросовісно виконував умови договору. Однак, починаючи з березня 2022 року п.7 договору довічного утримання відповідачем не виконується, грошові кошти, визначені у розмірі щомісячного платежу не передає, як і не вчиняє оплати щомісячних платежів за комунальні послуги. На спростування зазначених обставин відповідачем доказів надано не було. Саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки, позивач у такому випадку позбавлений об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, так як, відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення. Крім того, згідно з п.7 договору довічного утримання, відповідач зобов`язувався щомісячно оплачувати комунальні послуги за квартиру, а саме: плату за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, електроенергія та абонплата за телефон, послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Як пояснив в судовому засіданні позивач, вищезазначені послуги відповідачем сплачувалися до лютого 2022 року. В підтвердження порушення відповідачем умов договору в частині оплати наданих житлово-комунальних послуг, позивачем, суду надано копії відповідних рахунків - повідомлень, у яких відображено інформацію про наявність виниклої заборгованості, щодо оплати комунальних послуг ( послуги по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, водовідведення та каналізацію, електрику тощо) по квартирі [ADDRESS] . Відповідач не надав доказів на спростування зазначеного. Таким чином, судом встановлено, що відповідач після березня 2022 року не виконує належним чином умов п.7, 8, 14 договору довічного утримання. Крім того, на підтвердження неотримання від [PERSON] грошових коштів, позивачем суду надано: копію листа АТ ?УкрПошта?№ 1.03.009.004.-7528-25 від 03 березня 2025 року, де зазначено, що перекази від [PERSON] на користь [PERSON] за період часу з 16 жовтня 2023 року по 01 лютого 2025 року не надходили. Згідно довідки АТ КБ ?ПриватБанк?, відсутня інформація про надходження грошових коштів на банківську карту, відкриту на ім`я [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ) від [PERSON] . Також, відсутня інформація про надходження грошових коштів від [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] , відкриту на ім`я [PERSON] . Дана картка містить лише інформація про щомісячне нарахування ПФУ пенсії на користь [PERSON] . Таким чином, під час розгляду справи, судом достовірно встановлено, що починаючи з березня 2022 року наявні допущені порушення з боку відповідача в частині належного виконання умов договору довічного утримання перед [PERSON] , а саме в частині передання грошових коштів, визначених у розмірі щомісячного платежу та в частині оплати наданих житлово-комунальних послуг. Крім того, сторони передбачили та вказали в п.15 договору довічного утримання, що цей Договір може бути розірвано у судовому порядку. Аналогічні положення про розірвання договору передбачені ч.1 ст.755 ЦК України. Таким чином, оскільки, під час розгляду справи судом було встановлено неналежне виконання умов договору довічного утримання відповідачем, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги [PERSON] про розірвання договору довічного утримання від 04 серпня 2016 року. При посвідченні оскаржуваного договору було накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] до розірвання або припинення договору. Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Оскільки, суд прийшов до висновку про розірвання договору довічного утримання, а тому, після набрання рішенням суду законної сили Відчужувач - [PERSON] набуває право власності на квартиру [ADDRESS] та відповідно скасовується заборона на відчуження квартири. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забовтує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved