Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що її батько [PERSON] помер [INFO] , на день його смерті разом з ним були зареєстровані його донька позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , які згідно закону є спадкоємцями останнього. Зазначає, що рішенням Свалявського районного суду від 03.12.2024 року визнано за позивачем право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Вказує, що за життя померлий батько розпочав приватизацію на земельну частку (пай), розміром 1,14 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Шевченка», що розташована на території Свалявської міської ради, згідно Сертифіката, який виданий Свалявської РДА їх матері [PERSON] , яка померла. Зазначає, що згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку передано її батькові [PERSON] , позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площею 0,0613 га ур. «Іванцьово» кадастровий номер 2124085801:02:001:0109, 0,0393 га ур. «Копінки» кадастровий номер 2124085801:02:001:0108, 0,2000 га ур. «Яхолів», кадастровий номер 2124085801:02:001:0107. Тому просить визнати за собою право власності в порядку спадкування на вказані земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва. Учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 63,64). Представник Свалявської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (50,56,58). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2012 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 3, виданий Виконавчим комітетом Стройненської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (а.с.5). Як вбачається з Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис N?22 належного позивачу [PERSON] батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] ; рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.11.2021 року встановлено факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] , як між батьком і донькою (а.с.6-9). Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0062975 виданого головою Свалявської РДА від 30.05.1997 року, земельна ділянка розміром 1,14 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Шевченка», що розташована на території Свалявської міської ради, належить [PERSON] від 22.05.1997 року. (а.с.10). Відповідно до довідки виданої Свалявською міською радою №49від 09.06.2021 року, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним за адресою с. Стройне 335 Мукачвського району Закарпатської обалсті, були зареєстровані та проживали: син [PERSON] 1962 р.н., донька [PERSON] 1977 р.н., зять [PERSON] 1977 р.н., внук [PERSON] 1999 р.н., внучка [PERSON] 2000 р.н. (а.с.11). Приватним нотаріусом Ляшенко А.Г. 21.06.2024 року, засвідчено заяву відповідача [PERSON] про те, що останній не заперечує щодо визнання права власності на будинок за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку в порядку спадкування за позивачем [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.12.2024 року, визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за вищевказаною адресою, за законом після смерті батька [PERSON] (а.с.13-14). Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку, у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] , позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] передано земельні ділянки площею 0,0613 га ур. «Іванцьово» кадастровий номер 2124085801:02:001:0109, 0,0393 га ур. «Копінки» кадастровий номер 2124085801:02:001:0108, 0,2000 га ур. «Яхолів», кадастровий номер 2124085801:02:001:0107.(а.с.16-37). До 01.01.2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ЗК України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передання у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Належність вказаних земельних ділянок спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється. Згідно ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] як спадкоємці прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] . Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 вищевказаного Закону України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим. На підставі наведеного,

Outcome: approved