Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

ТОВ "Укркредитфінанс" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 10.05.2023 відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" в сумі 22000 грн. Посилається позивач на невиконання відповідачем умов кредитного договору, що стало підставою до виникнення боргу. Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву. В судове засідання позивач не з"явився, клопотав про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Повістка про виклик відповідача полвернулась з відміткою "невдала спроба вручення" Суд встановив наступні обставини. 10.05.2025 між сторонами на підставі Закону України "Про електронну комерцію" укладено договір про відкриття кредитної лінії №1203-2379. Договір підписано електронним підписом відповідача. Сума кредиту 4400 грн, проценти - 1540 грн. Строк кредитування до 04.03.2024 року. Стандартна процентна ставка - 3%. (а.с. 10-15, 17-18) Згідно довідки про перерахунок коштів на карту відповідача нараховано 4400 грн (а.с. 19-20) У відповідності до розрахунку боргу зробленого в межах строку дії кредитного договору, заборгованість [PERSON] становить 43692,0 грн (а.с.21-25) Однак, позивач просить стягнути згідно програми лояльності 22000,0 грн, з яких 4400 грн - заборгованість за кредитом та 17600 грн заборгованість за процентами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій буде надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Отже, судом встановлено, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, допустив прострочення сплати процентів і кредитодавець скористався своїм правом вимагати повернення простроченої заборгованості за кредитом та процентами за весь час користування кредитом в межах строку дії договору. Наданими позивачем письмовими доказами підтверджена заборгованість, наданий її розрахунок. Відповідач не спростував тверджень позивача щодо укладення договору, отримання коштів та розрахунку боргу. Позивачем застосовано щодо заборгованості відповідача програму лояльності, введену для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», тому він просить стягнути з відповідача 22000,0 грн, з яких 4400 грн - заборгованість за кредитом та 17600 грн заборгованість за процентами. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved