Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. В обґрунтування позову посилався на те, що 13.01.2023 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] в шлюбі у подружжя народився син, який станом на теперішній час є малолітнім - [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження. 18.11.2024 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя р справі № 334/8027/24, через відсутність взаєморозуміння та різницю в поглядах на сімейне життя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому, питання щодо визначення місця проживання сина не вирішувалось і він став проживати разом з матір`ю за її фактичним місцем проживання, а саме: [ADDRESS] . Однак, після ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу, [PERSON] почала створювати штучні перешкоди в можливості спілкуватися та бачитися [PERSON] з сином, без повідомлення причини своєї відмови. 18.11.2024 останній день, коли [PERSON] бачив сина, після цього [PERSON] разом з дитиною виїхала за межі міста Запоріжжя без повідомлення про це позивача. Намагання позивача мирним шляхом врегулювати спір або ж взагалі дізнатися в якому місті України або за кордоном перебуває відповідач з сином виявилось безрезультатним, оскільки відповідач ігнорувала питання позивача з цього приводу. З врахуванням права та бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з своїм малолітнім сином, недосягнення між сторонами згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, а також те, що дитина може перебувати певні періоди без матері, а обстановка проживання з батьком не є чужою, оскільки позивач проживає сам, інших дітей не має, син охоче спілкується з батьком та любить проводити з ним час, [PERSON] , через представника адвоката Шкабуро О.В., звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування з заявою від 06.12.2024 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Згідно відповіді голови районної адміністрації від 09.01.2025 Працівники відділу служби у справах дітей звернулися до Запорізького міського центру соціальних служб щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановленннч здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Із пояснень гр. [PERSON] , наданих фахівцям ЗМЦСС, вона наразі виїхала із Запоріжжя (точну| адресу не зазначила, але повідомила, що перебуває на території України). Скласти акт оцінки потреб сім`ї /особи та надати висновок щодо встановлення здатності матері виконувати обов`язки щодо виховання дитини і догляду за нею не є можливим. Враховуючи вищевикладене, для(розгляду адміністрацією вказаного питання, не надано повного пакету документів згідно з чинним законодавством. Правових підстав винесення питання на комісію з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району не має, оскільки фактично малолітня дитина не перебуває на території Дніпровського району м. Запоріжжя. [PERSON] звертає увагу, що він має стабільний самостійний дохід, його робочий день дозволяє займатися з сином в будні дні, проводити разом дозвілля та іншим чином піклуватися про нього. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи- підприємця за 2024 рік. Крім цього, [PERSON] має у власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житло [PERSON] із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, у сина є умови для занять і відпочинку, окрема кімната, яка облаштована дитячими меблями, є полиці з дитячими книгами та іграшками. [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, аби задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи викладене, батько дитини вважає за доцільне визначити спосіб участі батька у вихованні спільного сина. Позивач у підготовче засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Шкабуро О.В. письмово подав заяву, в якій у зв`язку з тим, що відповідачем подано заяву до суду про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог, просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні, розглядати справу без участі позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, письмово подала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Позов визнала повністю та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явилась. Після поданих заяв сторін про обставини справи судом було з`ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. ст.206,207цьогоКодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст.\~211\~ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та взаємозв`язку, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.01.2023 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] в шлюбі у подружжя народився син, який станом на теперішній час є малолітнім - [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про народження. 18.11.2024 рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя р справі № 334/8027/24, через відсутність взаєморозуміння та різницю в поглядах на сімейне життя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дитина на даний час проживає з матір`ю [PERSON] , при цьому сторони не можуть досягти згоди щодо участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Стаття 1\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначає, що контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно дост.\~15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Статтею 150\~СК України визначені такі обов`язки батьків: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. При цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.153СК\~України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157\~СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Частинами першою та другою статті 159\~СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved