Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

До Оболонського районного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №18.01.2025-100002362 від 18.01.2025 в розмірі 16 800 грн., з яких сума заборгованості по тілу кредиту станом на дату подання позовної заяви складає 8 000 грн., по процентам - 5 040 грн., неустойці у розмірі 3 760 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №18.01.2025-100002362, за умовами якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 8 000 грн., строком на140 днів, зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним договором належним чином не виконав, не сплачує щомісячні платежі за кредитом та проценти за користування кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 07.08.2025, з урахуванням сплат у розмірі 6 320 грн. має заборгованість у загальному розмірі 16 800 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2025 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Від відповідача 14.10.2025 на адресу суду надійшов відзив у якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що умови кредитного договору є несправедливими, позивачем порушено Закон України «Про захист прав споживачів», зазначає, що позивач залучав колекторські компанії, просив суд зменшити суму вимог шляхом виключення незаконних штрафів та неустойки. А також надав перелік здійснених оплат про часткову сплату заборгованості у розмірі 9 120 грн. Дослідивши матеріали справи, пи сьмові докази, в електронній формі наявні в «Електронному кабінеті судді» підсистеми «Електронний суд», суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №18.01.2025-100002362 за яким позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією про переказ коштів від 18.01.2025, строком на 140 днів, дата повернення 06.06.2025 з дня його надання, зі сплатою процентів, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. Позивач всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. Як зазначає позивач, відповідачем була здійснена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору 31.01.2025 у розмірі 1 520 грн., 15.02.2025 у розмірі 1 640 грн., 01.03.2025 у розмірі 1 640 грн., 14.03.2025 у розмірі 1 520 грн., тобто на загальну суму 6 320 грн. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відзиві відповідач зазнає, що ним в рахунок погашення заборгованості сплачено 9 120 грн., а саме 31.01.2025 у розмірі 1 520 грн., 14.02.2025 у розмірі 1 640 грн., 28.02.2025 у розмірі 1 640 грн., 14.03.2025 у розмірі 1 520 грн, 28.03.2025 у розмірі 2800 грн., однак відповідачем у відзиві надано тільки таблицю здійснених оплат, інші докази щодо сплати кредитної заборгованості, зокрема квитанції, касові чеки суду не надано. У зв`язку з чим, суд вважає доведеною сплату суму заборгованості відповідачем у розмірі 6 320 грн., оскільки саме ця сума врахована позивачем при розрахунку заборгованості, та доказів сплати відповідачем 28.03.2025 заборгованості у розмірі 2 800 грн. матеріали справи не містять. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 5 040 грн. необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 3 760 грн., суд зазначає наступне. Згідно із п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан дія якого, на момент розгляду справи не припинений. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3 760 грн., задоволенню не підлягає. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 8 000 грн., за процентами у розмірі - 5 040 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 610, 1049, 1050 та 1054 ЦК України, та

Outcome: partial