Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 3/4 частин квартири [ADDRESS] . За життя, а саме 23 березня 2016 року, батько склав на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенком B.I. за реєстровим № 186, відповідно до якого заповів їй усе належне йому майно. Після смерті батька до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син його покійної дружини, [PERSON] . У свою чергу, 16.01.2025 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] через пропущення строку на прийняття спадщини. Позивач у своєму позові зазначає, що вона своєчасно не звернулася до нотаріуса, оскільки не знала про наявність заповіту. Про наявність заповіту дізналася лише у січні 2025 року від своєї матері, якій батько залишив заповіт на зберігання. Останні роки вони з батьком майже не спілкувалися через непорозуміння. Батько ніколи не повідомляв, що має нерухоме майно та намір скласти на неї заповіт. Вона взагалі не розраховувала на будь-яку спадщину після смерті батька, оскільки їй не було відомо про наявність у нього будь-якого майна. Отже, позивач вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. За цих підстав [PERSON] просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 27 січня 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Дніпровську міську раду та Шосту дніпровську державну нотаріальну контору, з якої витребувано копію спадкової справи № 779/2021, що заведена після смерті\~ [PERSON] . Ухвалою суду від 23 червня 2025 року замінено відповідача у справі - [PERSON] на належного - Дніпровську міську раду. В свою чергу, [PERSON] залучений до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Під час підготовчого провадження відповідачем Дніпровською міською радою був поданий відзив, в якому проти позову заперечує, посилаючись на відсутність поважних причин пропущення позивачем строку для прийняття спадщини. Звертає увагу, що твердження позивача про те, що вона дізналася про наявність заповіту у січні 2025 року не відповідають дійсності, оскільки Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська розглядалася цивільна справа № 202/883/22 за позовом [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлова Тетяна Геннадіївна, [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю, в задоволенні якого рішенням цього суду від 19 квітня 2023 року відмовлено. При цьому в рішенні суду зазначено, що згідно заповіту від 23.03.2026 року [PERSON] заповів майно своїй дочці [PERSON] . Дічове прізвище позивача [PERSON] « [PERSON] ». Отже, [PERSON] брала участь у вищевказаній справі та з матеріалів справи була обізнана про наявність заповіту, складеного на її ім`я. Але з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася лише 14.01.2025 року. Крім того, в провадженні Індустріального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна спарва № 202/88/24 за позовом Дніпровської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] , Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою та за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно. Зважаючи на вказані обставини, а також те, що позовна заява [PERSON] не містить поважних причин несвоєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини, просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора була повідомлена про розгляд справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з наступних підстав: Судом установлено, що батьку позивача, [PERSON] , належало на праві власності 3/4 частини квартири [ADDRESS] (1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло та 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину). 23 березня 2016 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. в реєстрі за № 186, відповідно до якого все належне йому майно він заповів своїй дочці [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у справі № 202/883/22 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлова Тетяна Геннадіївна, [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім?єю. 14 січня 2025 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася його дочка [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Карлової Т.Г. від 16 січня 2025 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв?язку з неприйняттям нею спадщини у встановлений законом строк. Заявляючи позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач посилається на те, що вона вчасно не звернулася з заявою про прийняття спадщини, так як не була обізнана про наявність спадкового майна після смерті [PERSON] та заповіту, складеного на її ім?я. При вирішенні спору про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини суд керується таким: За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1, 2 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272\~ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки: «Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого\~ЦК України\~для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Резюмуючи, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, що переглядається, висновує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом». У судовому засіданні позивач наполягала на тому, що вона не була обізнана про наявність заповіту та спадкового майна після смерті батька, тому вчасно не звернулася з заявою про прийняття спадщини, в тому числі не була належним чином повідомлена про розгляд судом цивільної справи № 202/883/22, на яку посилається відповідач. Водночас суд ураховує, що позивач відповідно до закону є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Тож необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на її ім?я, не може вважатися поважною причиною пропущення нею строку для прийняття спадщини, оскільки вона мала право на спадкування на підставі спорідненості зі спадкодавцем, але свідомо з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не зверталася. Доводи позивача про те, що вона не знала про спадщину жодним чином не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття такої спадщини. Суд вважає, що наведені позивачем у позовній заяві обставини, а саме необізнаність про наявність заповіту та спадкового майна, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини з огляду на те, що вони ніяким чином не впливали на реалізацію позивачем як спадкоємцем першої черги свого права на прийняття спадщини. Натомість позивач протягом тривалого часу через власну пасивну поведінку не вживала заходів для прийняття спадщини, в тому числі для з`ясування спадкової маси, що свідчить про відсутність наміру приймати спадщину. На переконання суду, позивачем не доведено існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для прийняття спадщини у встановлений законом строк. Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки в позові відмовлено, то відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed