Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви [INFO] померла мати заявника - [PERSON] . Після смерті останньої відкрилася спадщина у вигляді двох жилих будинків та земельної ділянки. Заявник звернувся до державного нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. За життя спадкодавець заповіт не складала, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом відсутні. Однак, державним нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2025 року. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що заявник - [PERSON] разом з померлою матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за однією адресою зареєстрований не був, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку, згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, не звертався, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту постійного проживання разом із померлою відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, таким чином відсутній факт прийняття спадщини (пропустив строк прийняття спадщини). Заявник вказує, що хоча і був зареєстрований за іншою адресою, протягом останніх двох років життя матері постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а тому вважає, що прийняв спадщину фактично, у порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України У зв`язку з вищенаведеним, заявник звернувся до суду з даною заявою, у якій просить суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем, його матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з березня 2019 року по час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] .. Аргументи учасників справи Заявник [PERSON] під час судового розгляду зазначив, що мешкав з матір`ю на одній вулиці, переїхав жити до неї за півтори роки до її смерті. Купляв матері продукти та ліки, сплачував комунальні послуги., здійснював догляд. Вказані обставини зможуть підтвердити сусіди по вулиці. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що заявника [PERSON] знає давно, вони сусіди. Матір [PERSON] - [PERSON] також знав. [PERSON] піклувався про неї, жив у неї. [PERSON] - мати заявника, була головою комітету, брав в неї довідки, працювала десь 7-8 років. Коли вона померла свідка не було в місті, перебував у відрядженні, відомо, що [PERSON] довго хворіла. Коли приїжджав з відрядження бачив [PERSON] у матері по [ADDRESS] , оскільки [PERSON] жив у матері, і здійснював догляд за нею. Точну дату смерті матері заявника назвати не може, не менше 4 років приблизно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] проживав разом із матір"ю по [ADDRESS] . Вони були весь час разом, матір проживала в будинку [ADDRESS] . Ці будинки розташовані поряд по вулиці Бузиновій. Колісник почав проживати в будинку [ADDRESS] задовго до смерті матері - [PERSON] . Поки [PERSON] жив з дружиною, він приходив до матері, а коли розлучився - переїхав до матері. Від шлюбу має сина. [PERSON] почав мешкати у бабусі разом із батьком в будинку [ADDRESS] . Тобто, вони мешкали втрьох (померла матір, [PERSON] та онук). Свідок зазначив, що [PERSON] здійснював догляд за матер"ю, оскільки вона потребувала сторонньої допомоги. Поховання здійснював [PERSON] , свідок допомагав з похованням. Також засвідчив, що саме [PERSON] займався всіма справами, ходив до аптеки та до магазину. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона сусідка [PERSON] , її хата навпроти де він проживав в будинку [ADDRESS] , а його мати [PERSON] трохи далі по вулиці, лівіше від свідка. [PERSON] мешкав із сім`єю до 2018 року в будинку [ADDRESS] , навесні пішов жити до матері по [ADDRESS] , а його дружина пішла жити до своїх батьків. Мати [PERSON] померла весною 2021 року коли був ковід. [PERSON] задовго до смерті матері почав мешкати у будинку [ADDRESS] , та після смерті матері там залишився. Мати [PERSON] потребувала догляду до самої смерті, вона вже не могла ходити, постійно лежала. Свідок знає, що [PERSON] доглядав за матір`ю, і в магазин ходив, і в аптеку. Інших дітей померла [PERSON] не має, на скільки свідку відомо [PERSON] один син, похованням займався він. Свідок була на похованні. Фактичні обставини справи, встановлені судом 04 червня 1975 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг 04.06.1975 року, актовий запис № 896. Внаслідок укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.11). Від даного шлюбу [INFO] народився заявник - [PERSON] (надалі також - заявник), що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг 19.12.1981 року, актовий запис № 2244 (а.с.12). 23 лютого 1996 року мати заявника - [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 52. Після укладення шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.13). 16 вересня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 16.09.2008 року, актовий запис № 207 (а.с.14). [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 28 червня 2025 року заявник звернувся до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори, Рикової Т.В., для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.50). З дослідженої спадкової справи встановлено, що за життя [PERSON] заповіт не склала, інші спадкоємці першої черги спадкування за законом відсутні. Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, Риковою Т.В., винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2025 року (а.с. 57 зворот). У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що [PERSON] разом з померлою матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за однією адресою зареєстрований не був, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку, згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, не звертався, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту постійного проживання разом із померлою відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, таким чином відсутній факт прийняття спадщини (пропустив строк прийняття спадщини). На момент смерті [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] на момент смерті свої матері та наразі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ці будинки розташовані на одній вулиці в одному районі міста. Допитані під присягаю свідки підтвердили факт проживання заявника разом із [PERSON] за два роки до її смерті та на момент смерті за адресою реєстрації померлої: [ADDRESS] . На підтвердження факту постійного проживання разом з матір`ю - [PERSON] заявник до заяви додає Акт від 17 липня 2025 року, складений та підписаний безпосередньо сусідами, мешканцями будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . З даного акту встановлено, що [PERSON] , [INFO] , утримував та доглядав свою матір - [PERSON] , [INFO] , яка потребувала сторонньої допомоги протягом останніх двох років її життя, і протягом цього часу до дня її смерті, [INFO] , проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Заявник на підтвердження здійснення догляду за хворою матір`ю суду представлено виписку з АТ «Універсал банк», з якої встановлено що з 2020 року заявник окрім інших витрат здійснював перекази на карту [PERSON] , а так само і отримував платежі на свою картку від останньої (а.с.65-70). Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло: - житловий будинок загальною площею 37,5 кв.м., житловою площею 23,7 кв.м., то знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.06.2002 року завідуючою Третьої Криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] , реєстровий № 1-2415. Право власності зареєстровано 24.06.2002 року Криворізьким БТІ в реєстрову книгу 107 стр. 28 за реєстровим № 25937; - земельна ділянка площею 0,0703 га, кадастровий номер 1211000000:02:103:0001, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 176558, виданого 05.07.2005 року Криворізьким міським управлінням земельних ресурсів. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №21192; - житловий будинок загальною площею 61,2 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя без виділу цієї частки, посвідченого 06.10.2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, Рукавіциним І.А., реєстровий Хе 3837. Право власності зареєстровано 12.10.2011 року Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», номер запису: 18177 в книзі: 29дод-295, реєстраційний номер: 34212515, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 12.10.2011 року, номер витягу: 31633466. Вказаний житловий будинок розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0475 га, кадастровий номер 1211000000:02:103:0006, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). Щодо родинних відносин, суд оцінивши надані заявником докази, приходить до висновку, що вони є достатніми і достовірними, та в своєму взаємозв`язку, згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу «балансу вірогідностей», підтверджують правдивість обставин, на які посилався заявник, свідчать про доведеність родинних відносин, а саме, що [PERSON] дійсно є рідним сином [PERSON] . Щодо встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на день смерті: \~ \~ \~ \~Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Таким чином, законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах. Аналогічна позиція зазначена в Постанові Верховний Суд від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проаналізувавши письмові матеріали справи, показання свідків, суд приходить до переконання про те, що заявником подано належні та допустимі докази, у відповідності до ст.ст.76-80 ЦПК України, що [PERSON] дійсно мешкав з його матір`ю [PERSON] у період з березня 2019 року по дату відкриття спадщини [INFO] , включно, у будинку за адресою: [ADDRESS] . За вищевикладених обставин, зважаючи, що викладені заявником обґрунтування знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, суд доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved