Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

30 грудня 2020 року виконавчий комітет\~Миколаївської міської\~ради \~звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що кімната [ADDRESS] в цьому гуртожитку належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва та в якій проживали: [PERSON] його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Власником особового рахунку цієї кімнати значиться [PERSON] , який помер [INFO] . З 2016 року і по теперішній час зазначені особи в кімнаті [ADDRESS] у гуртожитку не проживають. На підставі чого просив визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.05.2023 року у задоволенні позовної заяви виконавчого комітету Миколаївської міської ради - відмовлено. Постановою Верховного суду від 26 лютого 2025 року рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 15 травня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року скасовано. Передано справу № 490/9394/20 на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом касаційної інстанції зазначено, що суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні позову, тому судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 року головуючим суддею визначено Гуденко О.А. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.03.2025 року справу прийнято до провадження. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.05.2025 року витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26, ЄДРПОУ 37996391) інформацію, чи перетинали кордон України (виїзд з України та в`їзд до України) громадяни України : - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) , - [PERSON] ( [INFO] ), - [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] або [NUMBER] ) за період з листопада 2015 року по теперішній час. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позову, посилаючись на викладені обставини. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, та повертались у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямстатті 280ЦПК України. Відповідно дост. 128 ч. 11 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Зі змісту довідки, виданої квартирним відділом ММР від 04.02.2019 року №102, слідує що, відповідно до даних картотеки на 01.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (який помер [INFO] ), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Власником особового рахунку зазначено [PERSON] . З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.03.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , та її діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично не проживають з 2016 року. Відповідно до технічного висновку кімната [ADDRESS] не приватизована. В ній зареєстровано: [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] . Особовий рахунок відкритий на [PERSON] , який помер [INFO] . Особовий рахунок на іншу особу не переоформлений. В довідці №18 від 27.04.2021 року виданої Житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «Прибужжя» зазначено, що заборгованість по квартирній платі по кв. [ADDRESS] станом на 01.04.2021 року складає 2 852,92 грн. З актів обстеження займаного приміщення за адресою: [ADDRESS] від 28.09.2020 року та від 27.04.2021 року слідує що, комісія у складі директора житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Прибужжя», головного бухгалтера, мешканця к. 42 вияснили що, у кв. [ADDRESS] станом на 28.09.2020 року ніхто не проживає. Основний квартиронаймач [PERSON] помер [INFO] , особовий рахунок не переоформлювали. Разом з яким з яким проживали [PERSON] її донька та син. Зі слів сусідів [PERSON] знаходиться на роботі за кордоном. Кімната зачинена з серпня 2017 року, борг за комунальні послуги станом на 01.04.2021 року складає 2 852,92 грн. Відповідно до виписки з особового рахунку за кімнатою [ADDRESS] наявна заборгованість по квартирній платі у розмірі 2 852,92 грн. З акта від 10 квітня 2025 року про непостійне проживання вбачається, що [PERSON] не проживає у гуртожитку з 2016 року, [PERSON] - з 2016 року, [PERSON] - також з 2016 року. Основний квартиронаймач [PERSON] помер [INFO] . Згідно з актом, стан кімнати - задовільний, двері та вікна зачинені, електропостачання відключено. Управлінням комунального майна Миколаївської міської ради, а саме заступником начальника управління Дмитровою, повідомлено, що кімната [ADDRESS] , не є приватизованою, свідоцтво про право власності на зазначений об`єкт міським органом приватизації не оформлювалось. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності за відповідачами у цій справі на кімнату/квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. З наданої інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] 03 травня 2018 року перетнув державний кордон Українив пункті пропуску між Україною - РФ/Белорусь, відомості про його повернення на територію України відсутні. Інформація щодо перетинання державного кордону України або лінії розмежування з тимчасово окупованою територією [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у період з 08 листопада 2017 року по 27 травня 2025 року у базі даних відсутня. У судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила, що працює заступником директора ЖКП «Прибужжя». Офіс підприємства розташований у гуртожитку, де проживали Єршови. Зі слів свідка, починаючи з 2016 року у зазначеній кімнаті гуртожитку ніхто не проживає, особисті речі відсутні. Після серті її чоловка , який був відповідальним наймачем кімнати, вся родина виїхала зі слів сусідів до Росії, після цього один раз з`явидася їх рождичка, щоб остаточно забрати речі. Останні щонайменше 6 років ніхто цією кімнатою жодного разу не цікавивися. Також не сплачуються комунальні послуги, рахується велика заборгованість. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 04.12.2009 року, відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області. Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно зі ст.16ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 4\~ст.9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3\~ст.71ЖК України\~наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Аналіз норм ст.ст.71,7 2ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Згідно зі\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~ст.71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Так, кореспонденцію від судів, надіслану відповідачам за зареєстрованим місцем проживанняу гуртожитку з лютого 2021 року по жовтень 2025 року вони не отримують, яка поверталася на адреси судів з відміткою «адресат відсутній». Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Судом не встанволено поважності причин довготривалої відсутності (непроживання) [PERSON] та її доньки за вказаною адресою, стосовно відповдіача [PERSON] матеріалами справи підтверджується, що він ивбув за межі України ще в 2018 році і з того часу не повертався - що свідчить про те, що вони вибули на інше постійне місце проживання, а не просто тимчасово відсутні, письмовими матеріалами справи та показами свідка підтверджується, що вони припинили ставитися до спірного жилого приміщення як до свого постійного місця проживання. Враховуючи вищевиклдадене, судом встановлено, що відповідачі не проживають в квартирі більше 6 років, тобто понад строки встановлені у\~ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано. Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено такий висновок, що «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи,

Outcome: approved