Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

У травні 2025 року адвокат Волошина Олена Вікторівна, діючи в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ), звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-1» (далі - відповідач, ЖБК «Ромашка-1»), у якій просить суд скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі серії АА номер [NUMBER] від 03 червня 2003 року, реєстраційний номер обтяження - 1368943. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25 листопада 1993 року їй ( [PERSON] ), як члену житлово-будівельного кооперативу видано ордер на житлове приміщення № [NUMBER] серії Ж «Ромашка-1», що надає право на зайняття житлового приміщення, житловою площею 29,72 кв. м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Вказаний ордер видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 15 листопада 1993 року № 1176. Позивачка внесла у повному обсязі суму пайових внесків та є власницею зазначеної квартири. Під час перевірки інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно [PERSON] стало відомо, що на вказану квартиру постановою відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі м. Києва від 03 червня 2003 року було накладено арешт. У вересні 2024 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із проханням скасувати арешт, накладений на належне їй майно. Разом з тим, Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у відповіді, повідомив заявниці, що станом на 17 вересня 2024 року, за результатами перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП) встановлено, що відносно [PERSON] відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження. На думку представника позивача, наявність заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, за відсутності законних підстав для її існування, фактично позбавляє власника можливості повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 травня 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу було передано судді 09 травня 2025 року. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання, сторонам у справі встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, а також витребувано докази [а.с. 41-44]. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії довідки про сплату заборгованості, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті [а.с. 106]. Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року виправлено описку допущену в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2025 року у справі № 753/9025/25, зазначено правильне найменування третьої особи: «Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)». В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином [а.с. 119-122]. 23 жовтня 2025 року представник позивача в електронній формі через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника [а.с. 123]. 05 вересня 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява від представника відповідача - голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-1» Левченко Галини Василівни, у якій представник повідомила, що не заперечує проти скасування арешту та просила розгляд справи проводити за її відсутності [а.с. 115]. Інші учасники справи про причини своєї неявки суду не повідомили. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Встановлено, що 25 листопада 1993 року [PERSON] , як члену житлово-будівельного кооперативу, видано ордер на житлове приміщення № [NUMBER] серії Ж «Ромашка-1», що надає право на зайняття житлового приміщення, житловою площею 29,72 кв. м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний ордер видано на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК, затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 15 листопада 1993 року № 1176 [а.с. 17]. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 424030153 від 24 квітня 2025 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Крім того, у вказаному реєстрі містяться відомості про наявність обтяження - арешту зазначеного нерухомого майна, який 11 жовтня 2004 року було внесено державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Канівецб Л.М. на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Дарницькому районі серії АА [NUMBER] від 03 червня 2003 року (номер запису про обтяження - 54705754) [а.с. 23]. 21 травня 2025 року від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на виконання ухвали суду від 13 травня 2025 року, до суду надійшла копія рішення державного реєстратора Канівець Л.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 72763600 від 23 квітня 2024 року, а також копія реєстраційної справи в електронній формі № 2922903780000 щодо квартири [ADDRESS] [а.с. 49-70]. Також, від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла копія постанови державного виконавця Дарницького районного управління юстиції м. Києва Холявко В.В. серії АА № [NUMBER] від 03 червня 2003 року про накладення арешту на майно, що належить [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . Зазначена постанова винесена у зв`язку з перебуванням на виконанні виконавчого листа № 2-716, виданого 25 квітня 2001 року Харківським районним судом м. Києва [а.с. 97]. Зі змісту відповіді Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 49762 від 06 березня 2024 року вбачається, що за результатами перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 06 березня 2024 року виконавчі провадження відносно [PERSON] у відділі не перебувають. Крім того, позивача повідомлено, що надати детальнішу інформацію не вбачається можливим, оскільки відповідно до пункту 2 розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки. У зв`язку з цим [PERSON] рекомендовано звернутися до суду [а.с. 14]. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру боржників, за результатами пошуку за параметрами запиту « [PERSON] », інформація про наявність записів відсутня [а.с. 20]. Зі змісту довідки № 3 від 18 липня 2025 року, виданої головою правління ЖБК «Ромашка-1» Левченко Г.В. встановлено, що заборгованість у розмірі 2 288,88 грн була повністю сплачена у рамках виконавчого провадження. Станом на 18 липня 2025 року заборгованість [PERSON] перед ЖБК «Ромашка-1» відсутня. Виходячи з викладеного, ЖБК «Ромашка-1» вважає доцільним зняття арешту з майна відповідно до вимог чинного законодавства [а.с. 101]. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи та належної оцінки доказів. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 321 ЦК України, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Даючи юридичну оцінку доказам, враховуючи, що на даний час відсутні відомості про існуючі виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] , дія арешту на вказане нерухоме майно порушує права позивача, щодо володіння, користування та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved