Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

І.\~Виклад позиції\~позивача та заперечень відповідача. 1. 31.08.2023 року [PERSON] (далі позивач), в особі представника, звернувся до суду з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА»(далі відповідача та/або ТОВ «СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА»), з вимогами стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 60000,00 гривень. 2. Свої вимоги мотивує тим, що 31.03.2020 року на підставі наказу № 32К від 30.03.2020 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів в відділі експлуатації дорожньої техніки. Заробітну платню позивач отримував готівкою, погодинно, за кожен час роботи зазначений в шляховому листі. В середньому заробітна плата позивача складала 20000,00 гривень. За червень та липень 2021 року позивач заробітної плати не отримав, хоча виконував приблизно той самий об`єм роботи, в зв`язку з чим звільнився. З довідки, виданої Пенсійним фондом України [PERSON] стало відомо, що відповідачем за вищевказаний період до державного бюджету здійснювалися відрахування податків від його заробітної плати, але позивачем вона не отримувалася. Так як [PERSON] повторно працевлаштувався у вересні 2021 року, то вважає, що справедливим буде стягнення на його рахунок, окрім заробітної плати за червень і липень 2021 року, заробітної плати за серпень місяць 2021 року. У зв`язку з вищевикладеним позивач, в особі представника, звернувся до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надав. \~ \~ \~ \~ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. До матеріалів позовної заяви представником позивача долучено клопотання про витребування доказів. (а.с. 12-13) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року, цивільну справу № 496/6100/23, передано в провадження головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 15) 6. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05.09.2023 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Окрім того відповідачу був визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 16-17) 7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.04.2025 року до ТОВ «СТРОЙСПЕЦ-ТЕХНІКА» застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. (а.с. 41-43) 8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. (а.с. 63) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року до ТОВ «СТРОЙСПЕЦ-ТЕХНІКА» застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. (а.с. 64-66) 10. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 11. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом направлення електронного листа, яке було доставлено до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд» 13.12.2023 року, 15.04.2024 року, 09.07.2024 року, 02.10.2024 року, 28.11.2024 року, 17.02.2025 року, 26.09.2025 року (ЕС, а.с. 67), направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, яке повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 21, 44), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 12. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 13. Верховний Суд у своїй постанові від 29.04.2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 14. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин. 15. Судом встановлено, що 31.03.2020 року [PERSON] був прийнятий водієм автотранспортних засобів в відділі експлуатації дорожньої техніки ТОВ «Стройспецтехніка» згідно з наказом № 32-К від 30.03.2020 року, з якого 02.08.2021 року звільнений за власним бажанням згідно з наказом № 101-К від 30.07.2021 року, що підтверджується копією Трудової книжки серії [NUMBER] . (а.с. 6-7) 16. Відповідно до копії Форми ОК-7, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 26.08.2022 року, застрахована особа [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , № облікової картки застрахованої особи [NUMBER] , ТОВ «СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА», код 39111320, було нараховано фактичний заробіток/дохід: за червень місяць 2021 року 6377,18 гривень за 30 днів трудових відносин; за липень місяць 2021 року 6380,89 гривень за 31 день трудових відносин; за серпень місяць 2021 року 1858,09 гривень за 2 дні трудових відносин. (а.с. 8) V. Оцінка Суду. 17. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 18. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 19. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 20. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України). 21. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 22. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 23. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 24. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 25. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. 26. Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. 27. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. 28. Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. 29. Згідно із ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. 30. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі встановив, що «Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. 31. За таких обставин з урахуванням положень ст.ст. 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. 32. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). 33. Суди, встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості за спірний період, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати з урахуванням індексу інфляції та компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати, дійшли правильних висновків щодо відмови у позові за недоведеністю». Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постанові від 16.08.2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18). 34. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). 35. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. 36. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. 37. У Рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 ЗУ «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. 38. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. 39. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. 40. Звертаючись до суду, позивач вказав про наявність у відповідача перед ним заборгованості із заробітної плати, яка ним не отримувалася протягом 2 місяців. 41. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу. 42. Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 43. Згідно із ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 44. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. 45. Отже, враховуючи вимоги Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розкладу, розцінок та норм праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжних відомостей. Отже, згідно з наведеними вище положенням трудового законодавства, роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Табель обліку робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 року справа № 2040/7558/18. 46. Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі № 493/2031/17 дійшов також висновку, що належним підтвердженням кількості фактично відпрацьованих годин, є табель обліку використання робочого часу. 47. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. 48. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. 49. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. 50. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 51. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. 52. Вищенаведене зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року (справа № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18), в якій також йдеться про відсутність чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця у механізмі компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Велика Палата Верховного Суду вказала, що слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, звернула увагу, що у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. 53. Встановлено, що [PERSON] займав посаду водія автотранспортних засобів в Відділі експлуатації дорожньої техніки ТОВ «СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА» з 31.03.2020 року по 02.08.2021 року. 54. В матеріалах справи відсутні жодні відомості щодо нарахованої, але не виплаченої [PERSON] заробітної плати за період з червня 2021 року по 02.08.2021 року, як і відсутні належні докази посадового окладу позивача у вказаний період- штатні розписи, накази та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості. 55. Згідно наказу ТОВ «СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА» № 101-К від 30.07.2021 року, [PERSON] , 02.08.2021 було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Видано належно оформлену трудову книжку. 56. Доказів звернення [PERSON] до ТОВ «СТРОЙСПЕЦТЕХНІКА» із вимогами про розрахунок при звільненні на виконання вищевказаних вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України суду надано не було. 57. В обґрунтування наявності заборгованості по заробітній платі позивачем надано до суду довідка Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-7) від 26.08.2022 року з якої не вбачається підтвердженння факту заборгованості по заробітній платі. Окрім того позивач в позовній заяві зазначає, що середній розмір його заробітної плати за один місяць складав 20000,00 гривень, але довідка ОК-7 містить відомості про суми заробітної плати (червень 6377,18 гривень; липень 6380,89 гривень, серпень 1858,09 гривень), з якої сплачується єдиний соціальний внесок, та страховий стаж за період із 2011 року, що спростовує доводи позивача. Зазвичай, довідку ОК-7 використовують для визначення страхового стажу для розрахунку сум лікарняних, нарахування допомоги по безробіттю тощо. 58. Форма ОК-7 є додатком 7 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 6 розділу V), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1. 59. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціальними та іншими виплатами, передбаченими законодавством, та електронного реєстру листків непрацездатності, порядок організації ведення та надання інформації з якого встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, з наведеного вище, слід дійти висновку, що реєстр застрахованих осіб має лише суто технічне призначення для акумулювання інформації про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. 60. Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір. Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 року у справі № 242/5780/16-ц (провадження № 61-34037св18). 61. Таким чином, офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-7 відносно [PERSON] підтверджують лише його страховий стаж за період з 2020 року до 2022 року та не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за період з червня 2021 року по вересень 2021 (межі заявлених вимог) та ті обставини, що заробітна плата у вказаний період йому не нараховувалася. 62. Фактично основними доводами, на які посилався позивач у своєму позові, є виконання роботи з червня 2021 року до моменту його звільнення і не отримання за це заробітної плати. Облік робочого часу (виконаної роботи) проводиться відповідно до вимог ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці». На підставі табеля обліку робочого часу здійснюється оплата праці за відпрацьовані працівником години (дні) роботи у відповідному місяці, виходячи з розміру годинної тарифної ставки/місячного посадового окладу. 63. Згідно вимог процесуального законодавства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. 64. Заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу виконану, позивач з урахуванням заперечень щодо цих обставин з боку відповідача, має довести той факт, що він дійсно виконував роботу і, відповідно, має право на нарахування оплати за виконану роботу, з огляду на те, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. 65. Обставини за яких, відповідач не спростував подібних тверджень позивача, за відсутності жодних доказів в цій частині не є безумовною підставою для задоволення таких вимог. Разом із тим, позивачем до матеріалів справи графік роботи долучений не був, незважаючи на те, що він має суттєве значення, оскільки може впливати на розмір заборгованості, що стягується. Вказане узгоджується з зазначеними вище висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.05.2021 року у справі № 242/3051/18, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах 66. Наявність таких суттєвих протиріч між наявними у справі доказами унеможливлює встановлення дійсних обставин справи, режиму роботи підприємства, і як наслідок, підстав та розмірів нарахування працівникам, у тому числі і позивачу, заробітної плати та її складових. 67. Таким чином, матеріалами справи і жодним наданим позивачем доказом не доведено розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо), а [PERSON] за спірний період не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати на загальну суму 60000,000 гривень. 68. Отже в сукупності вказаних обставин в матеріалах справи відсутні документи кадрового та бухгалтерського обліку, які б підтверджували наявність заборгованості із заробітної плати і така вимога не підлягає задоволенню. 69. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі з червня 2021 по серпень 2021 року у розмірі 60000,00 гривень задоволенню не підлягає через його необґрунтованість та недоведеність. 70. Заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за виконану роботу, позивач має довести той факт, що він дійсно виконував роботу і, відповідно, має право на її оплату, оскільки заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах. 71. Обставини за яких, відповідач не спростував подібних тверджень позивача, за відсутності жодних доказів виконаної позивачем роботою протягом двох місяців не є підставою для безумовного задоволення таких вимог. 72. В п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, встановлено, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок. 73. У постанові Великої Палати Верховного від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18). VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 74. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 75. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 76. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. 77. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, стягується 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 78. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). 79. Отже, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed