Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Процент» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №13746 від 10.06.2024 року Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 13746 від 10.06.2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] , відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 грн., строком на 365 днів (до 10.06.2025 року), шляхом переказу на належну позичальнику платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Райфайзен банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування (547,5 % річних). Кредитний договір\~був укладений\~в електронному\~вигляді шляхом\~реєстрації відповідача\~на веб-сайті\~в мережі\~інтернет https://procent.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 650463 направлявся відповідачу 10.06.2024 о 15:06:32 год шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в Кредитному договорі та ITC. Починаючи з 10.06.2024 року відповідач має обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, починаючи з 10.06.2024 року. Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 10.06.2024 року по 10.06.2025 року. Позивач не вимагає та не пред`являє вимоги дострокового повернення суми кредиту. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам станом на 10.06.2025 року становить 42087,50 грн. за період з 10.06.2024 року по 10.06.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5 % річних) та Графіку платежів. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №13746 від 10.06.2024 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 42087,50 грн за період з 10.06.2024 року по 10.06.2025 року, а також 2422,40 грн. судового збору та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 24.09.2025 відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляв. Ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками відповідач отримав особисто, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 10.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та [PERSON] було укладено кредитний договір №13746. Згідно з пунктами 1.1 - 1.4 договору товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 6500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені договором. Процентна ставка за користування кредитом 1,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,5%) користування кредитом. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього договору. Кредитний договір укладений у електронному виді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет, для чого відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням прізвища, ім`я та по батькові, даних паспорта, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між ТОВ «ФК «Процент» та [PERSON] було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 650463 направлявся відповідачу 10.06.2024 о 15:06:32 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір був підписаний позичальником 10.06.2024 о 15:06:52 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 650463 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua. Кредитні кошти у розмірі 6500,00 грн. були перераховані відповідачу 10.06.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] . Отже, кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «ФК «Процент» від 14.09.2023 №14/09-23П, викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті установи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач уклав кредитний договір № 13746 від 10.06.2024, що підтверджується електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором 650463. Наведене вказує на те, що сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом становить 1,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547,5%) користування кредитом. Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів, періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору. Згідно з п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит. Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку 1 до цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У п. 8.2 Договору встановлено, що підписуючи даний договір, позичальник засвідчує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом Паспорта споживчого кредиту, Договору та Правилами, а також отримав від Товариства інформації, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема ч.2 ст 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. ст. 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на веб - сайті Товариства, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Отже, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. Встановлено, що строк дії договору від 10.06.2024 сторонами визначений 365 днів. Позивач вказує, що не вимагає та не пред`являє вимогу щодо дострокового повернення суми кредиту відповідно до п 2.1.2, 2.1.6, 4.7 Кредитного договору, ч.2 ст. 1050 ЦК України, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування». Позивач звертає стягнення виключно на прострочені до оплати проценти за користування кредитом за період з 10.06.2024 по 10.06.2025 року. Відповідач своєчасно\~не сплатив\~нараховані відсотки\~відповідно до\~Графіку платежів,\~у зв`язку\~з чим\~виникла заборгованість\~за нарахованими\~процентами за\~користування кредитом,\~починаючи з\~10.06.2024\~року. Із будь-якими заявами до ТОВ «ФК «Процент» щодо зміни умов кредитування не звертався. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування зазначених у позові обставин суду не надав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за Кредитним договором по нарахованим та несплаченим процентам станом на 10.06.2025 становить 42087,50 грн за період з 10.06.2024 року по 10.06.2025 року, що нараховані відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,5 % за кожен день користування кредитом (547,5% річних) та Графіку платежів, що підтверджується розрахунком заборгованості. Незаконність нарахування процентів за користування взятих у позику грошових коштів стороною відповідача не доведена. Розмір нарахованих процентів за невиконання грошового зобов`язання у вказаний період не спростований. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідача на користь ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» підлягає стягненню 42087,50 грн. процентів, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №13746 від 10.06.2024 року. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, укладений між ТОВ «ФК «Процент» та ФОП Руденко К.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Руденко К.В., довіреність від 03.06.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №36 від 30.04.2025 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, витяг з реєстру №1 до акту приймання передачі наданих послуг №1 від 30.04.2025, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №2414 від 30.04.2025. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «ФК «Процент» витрат на професійну правничу допомогу. Заяв або ж клопотань про зменшення розміру правової допомоги до суду не надходило. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. На підтвердження сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. позивачем надано платіжну інструкцію від 09.07.2025 року №2870. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із: сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн, всього 12422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved