Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі у період з 05.07.2014 року по 09.02.2016 року. Від шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2015 року, яке було змінено постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.11.2021р. стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 600 грн., починаючи з 25.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим відповідно до уточнених ( зменшених ) позовних вимог заборгованість відповідача зі сплати аліментів, визначена державним виконавцем, становить 62723,14 грн. за період з 25.05.2015 року по січень 2022 року. Вважає, що вона має право на стягнення пені в розмірі 1% від суми несплачених аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості, в сумі 62723,14 грн. А тому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 62723,14 грн. за прострочення сплати аліментів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені у новій редакції позовної заяви ( про зменшення позовних вимог ). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2014 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 лютого 2016 року було розірвано (а.с.3). Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.35). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2015 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 25.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 11.02.2022 року Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено судовий наказ (а.с.36), яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановами державного виконавця Хотинського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 10.04.2019 року та від 12.07.2022 року встановлено тимчасове обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України (а.с.4-6). Згідно з ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята\~статті 7 СК України). Згідно з\~статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга\~статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої\~статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У\~СК України\~не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19). Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою\~статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2022 року у справі №381/1553/19-ц (провадження № 61-9238св21). Підтвердженням відсутності вини [PERSON] в несплаті (неповній сплаті) аліментів є обставини, встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 18.11.2021 року в цивільній справі № 727/4201/15-ц про стягнення аліментів, яка була досліджена в судовому засіданні. В матеріалах цивільної справи № 727/4201/15 знаходиться заява [PERSON] про надання копії рішення суду в цивільній справі № 727/4201/15, згідно з відмітками на якій вбачається, що копію рішення суду від 07.07.2015р. було отримано представником [PERSON] лише 08.09.2021р., після чого ним було подано до Шевченківського районного суду м. Чернівці заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.09.2021р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2015р. було залишено без задоволення, а тому [PERSON] оскаржив заочне рішення суду. Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2015р. у справі № 727/4201/15-ц, Чернівецький апеляційний суд у своїй постанові від 18.11.2021р. встановив, що [PERSON] не був належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлений про розгляд справи. Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням норм ЦПК України. Суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки відповідача в судове засідання не з`ясував. З огляду на вказане, судове рішення скасовано з підстав, які зазначені в п.3. ч.3 ст.376 ЦПК України. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний суд виклав в постанові від 18.03.2020р. у справі № 704/435/19-ц. Таким чином, Чернівецьким апеляційним судом було встановлено, що [PERSON] не знав, і не міг знати про наявність рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.07.2015р., оскільки справу було розглянуто судом за його відсутності й без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду. Рішення суду [PERSON] отримав лише 08.09.2021р., що підтверджується матеріалами справи, які перевірялись Чернівецьким апеляційним судом під час судового розгляду. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини [PERSON] , оскільки він до 08.09.2021р. не знав і не міг знати про наявність такої заборгованості. Крім того, листом від 28.10.2025р. Хотинський відділ ДВС повідомив суд, що станом на 28.10.2025р. у відповідача відсутня заборгованість по сплаті позивачу аліментів на утримання дитини. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено відсутність вини відповідача у своєчасній сплаті аліментів на станом на січень 2022 року, як це вказує позивач, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed