Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має неповнолітню дитину. В обґрунтування заяви зазначили, що 12.03.2000 вони зареєстрували шлюб. У шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини між ними припиненні та спільне господарство не ведеться. Нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. 10.10.2025 між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Просили розірвати шлюб між ними та залишити заявниці прізвище [PERSON] . Заявники в судове засідання не з`явились. Просили здійснювати розгляд справи без їх участі. 27.10.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі і призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 12.03.2000 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , актовий запис №380. У шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . 10.10.2025 [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений договір, в якому врегулювали питання своєї участі у вихованні дочки, її утримання, визначення місця її проживання тощо. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 293 ЦПК України передбачена можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя, яке має дітей, на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч. 1-3 ст. 109 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться. Заявниками врегульовані питання про те, з ким з них буде проживати неповнолітня дочка, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме батько, який проживає окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дочки. Відтак, заявниками дотримані всі передбачені законом вимоги для розгляду їх спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права її неповнолітньої дитини. Враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін. З урахуванням приписів ч.1 ст.113 СК України [PERSON] має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися тим прізвищем, яке вона отримала при його реєстрації, про що окремо судове рішення не ухвалюється. За таких обставин, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявникам не відшкодовуються.

Outcome: partial