Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Глобус» 01.08.2025 року звернулось до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання комплексу послуг банківського обслуговування №41291333 від 03.08.2021\~року у\~розмірі 29236\~гривень 68\~копійок та судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2025 року було\~прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 13.11.2025 року представник позивача не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, однак 22.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, з одночасним зазначенням про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 13.11.2025 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у\~разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до відповіді №1634143 від 04.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру та встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідачки, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судових засідань шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання відповідачки, однак поштові повідомлення були повернуті до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за зазначеною адресою. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 03.08.2021 року звернулась до Акціонерного товариства\~«Комерційний банк\~«Глобус» з\~заявою-анкетою\~№41291333 про приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування, відповідно до якої просила відкрити їй рахунок та надати споживчий кредит на рахунок у розмірі 47133,60 грн., строком на 24 місяці з 03.08.2021 року по 02.08.2023 року, зі сплатою комісії з управління кредитом в сумі 3.0%, розміром відсоткової ставки в сумі 0,00001% річних, реальною процентною ставкою 47.51%. Відповідачка підписанням Заяви-анкети №41291333 на приєднання до Договору про\~надання комплексу\~послуг банківського\~обслуговування підтвердила, що акцептує публічну пропозицію банку на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус», в повному обсязі, з урахуванням умов і правил надання всіх банківських послуг, як обраних безпосередньо при укладанні договору, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням змін) і погоджується з тим, що може обирати в будь-які передбачені договором послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування. З тарифами, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту, іншими додатками, які складаються договір, що розміщені на сайті ознайомлена, повністю згодна, зміст розуміє, положення якого зобов`язалась неухильно дотримуватися та укладання якого вона підтвердила і свої примірники індивідуальної частини договору отримала в день укладання договору. Договір вважається укладеним з дня отримання банком заповненої та підписаної нею цієї заяви-анкети на приєднання до договору. Підписавши заяву, відповідачка підтвердила, що просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (електронний підпис у вигляді ОТР-пароля, що використовується в мобільному додатку), обов`язковими при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в Банку та/або при здійсненні будь-яких правочинів згідно Договору. Тієї ж дати, 03.08.2021 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, який містить: деталізовану інформацію та дані про кредитодавця; інформацію та дані про посередника; основні умови кредитування, з урахуванням побажань споживача, зокрема: тип кредиту, суму кредиту, строк кредитування, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту; інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема: розмір процентної ставки, тип процентної ставки, порядок зміни процентної ставки, щомісячну комісію, одноразову комісію, розмір загальних витрат за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту за весь строк кредитування, розмір реальної річної процентної ставки за кредитом; інформацію про порядок повернення кредиту; додаткову інформацію по кредиту; інші важливі правові аспекти. У відповідності до поданих представником позивача до позову виписки по рахунку відкритого на ім`я [PERSON] та детального розрахунку заборгованості, судом встановлено, що станом на 01.03.2025 року у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором №41291333 від 03.08.2021 року а саме: 17924,60 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 11312,08 грн. прострочена заборгованість за процентами, що загальному розмірі 29236 гривень 68 копійок 26.12.2024 року за вих. №1-4612 банком на адресу [PERSON] скеровано письмову вимогу, яка містить інформацію про наявність заборгованості за кредитним договором, яка станом на 25.12.2024 року в загальному розмірі складає 29236,68 грн. та необхідність її погашення. Невиконання відповідачкою умов вищевказаного кредитного договору, зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. Згідно положень\~ст.626 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є\~укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч.1\~ст.638 ЦК України). Згідно зі ст.634 ЦК України, договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилом ч.1\~ст.205 ЦК України,\~правочин може\~вчинятися усно\~або в\~письмовій (електронній)\~формі.\~Сторони мають\~право обирати\~форму правочину,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Відповідно до\~положень\~ст.207\~ЦК України,\~в редакції\~станом на\~момент укладення\~до горову,\~\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку\~ (ч.1). Відповідно до\~ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст.\~1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею\~526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ч. 1 ст. 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2\~ст. 612 ЦК України встановлено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки\~грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно з\~ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №41291333 від 03.08.2021 року, за умовами якого [PERSON] отримала у кредит грошові кошти в сумі 47133,60 грн. Під час розгляду справи відповідачкою не спростовувалось підписання вищевказаної заяви від 03.08.2021 року. Разом з тим, як вбачається з вищевказаного поданого представником позивача до позову розрахунку заборгованості за договором №41291333 від 03.08.2021 року, у відповідачки станом на 01.03.2025 року наявна заборгованість за кредитом, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 17924,60 грн., заборгованості за процентами - 11312,08 грн. та в загальному розмірі складає 29236,68 грн. Вказаний розрахунок боргу є зрозумілим та доступним, в тому числі містить усю необхідну інформації щодо періоду та розміру виникнення боргу. Також з поданої до суду виписок про рух коштів вбачається що остання здійснювала часткове погашення заборгованості, а тому є підстави для висновку про доведеність факту отримання та використання відповідачкою встановленого кредитного ліміту, а також погодження розміру відсотків, які не заперечувались нею під час виконання договору. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц зроблено правовий висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та засвідчують виконані за день операції. Відтак, виписки за картковими рахунками можуть бути використані як належні докази щодо наявності заборгованості за кредитним договором. З огляду на наведене, надані банком виписки за рахунками позичальника підлягають дослідженню та оцінці у сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, для з`ясування обставин видачі кредиту, його розміру та наявності заборгованості, визначеної у розрахунку позивача. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зазначив, що під схваленням правочину слід розуміти будь-які дії, спрямовані на його виконання, у тому числі приймання майна для використання та реалізацію інших прав і обов`язків, визначених договором. Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2\~глави 71 ЦК України\~«Кредит». При цьому, судом враховується, що відповідачкою не надані жодні докази на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню, стягненню з відповідачки, у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору №41291333 від 03.08.2021 року, підлягає на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» заборгованість станом на 01.03.2025 року у загальному розмірі 29236,68 грн. Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3028,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України,\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269). Пунктом 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);\~\~2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України. Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: - договір №010725 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.07.2025 року укладений між позивачем та адвокатом Рибитвою Олександром Анатолійовичем; - акт №41291333 прийому-передачі послуг за договором №010725 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.07.2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Рибитвою Олександром Анатолійовичем від 02.07.2025 року, за умовами якого банком прийняті надані адвокатом послуги в рамках надання правничої допомоги з питання стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором, на загальну суму 7500,00 грн., які складаються з: проведення зустрічі з клієнтом, ознайомлення з наданими кредитними договорами, надання консультації, відшкодування витрат на виїзну консультацію, що складає 1500,00 грн.; складання позовної заяви, формування пакету документів, скерування до суду, що складає 6000,00 грн.; - платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №8615 від 18.07.2025 року на суму 7500,00 грн. Суд бере до уваги, що судові витрати позивача на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи, в повній мірі відповідають обсягу проведеної адвокатом роботи, складності справи та критерію розумності їх розміру, є співмірними з ціною позову. Відповідачем під час розгляду справи не заявлялось клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, як і не заявлялось щодо неспівмірності розміру витрат заявлених до відшкодування. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи, що позов позивача підлягає задоволенню, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - 7500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved