Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 06 червня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Гур`єв\~А.А., звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Міністерства оборони України, у якій просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з серпня 2022 року до моменту зникнення безвісти [PERSON] 16.02.2025. Позов мотивований тим, що з 03.08.2022 [PERSON] постійно проживала однією сім`єю з [PERSON] як чоловік та дружина та планували одружитися. Останньою адресою їхнього спільного проживання є [ADDRESS] . 13.11.2024 [PERSON] був призваний до лав Збройних сил України та проходив військову службу у в/ч [NUMBER] . 19.02.2025 на адресу позивача надійшло сповіщення сім`ї №\~439 про те, що [PERSON] зник безвісті 16.02.2025 під час виконання бойового завдання в районі н.п.\~Зелене Поле Краматорського району Донецької області. Вказаний факт необхідно встановити позивачу з метою отримання у подальшому виплат, передбаченим Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 04.07.2025 від відповідача Міністерства оборони України через електронний кабінет в системі "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що заявницею не надано достатніх доказів щодо проживання її із померлим військовослужбовцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також представник відповідача вказав, що Міністерство оборони України є окремою юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства. При цьому визначальним є той факт, що [PERSON] не займав і не займає жодної посади в штаті безпосередньо саме в апараті Міністерства оборони України, як юридичної особи; військової служби безпосередньо в Міністерстві оборони України не проходив і не проходить, а отже, будь-які безпосередні правовідносини з приводу предмету спору у даній справі між позивачем та Міністерством оборони України місця не мали і не мають. Представник відповідача стверджував, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у цій справі та вважав за необхідне залучити до участі у справі співвідповідача військову частину [NUMBER] (а.с.\~102-105). Клопотання про залучення співвідповідача було розглянуто у підготовчому засіданні 26.08.2025. 08.07.2025 відповідач [PERSON] подала заяву про визнання позову. Зазначила, що її син [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільний побут і планували сумісне життя. Вона вважає [PERSON] своєю невісткою (а.с.\~111-112). 09.07.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стосовно заперечень відповідача Міністерства оборони України щодо неналежності його як відповідача у даній справі представник позивача зазначив, що у разі встановлення факту проживання однією сім`єю позивача і зниклого без вісті [PERSON] позивач буде мати право на отримання виплат, які призначаються саме Міністерством оборони України, отже останнє є належним відповідачем у цій справі. Твердження представника відповідача щодо недоведеності факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю як чоловіка і жінки представник позивача вважає безпідставними, оскільки, на його думку, стороною позивача були подані належні і достатні докази на підтвердження зазначеного факту (а.с.\~119-122). 14.07.2025 представником позивача були уточнені позовні вимоги в частині зазначення правильного реєстраційного номера картки платника податків [PERSON] (а.с.\~126, 130). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Крім того позивач зазначила, що з 2022 року вона проживала разом з [PERSON] . З початку 2022 року вони проживали за адресою: [ADDRESS] , потім з листопада 2022 року до березня 2023 року у її батьків в [ADDRESS] , з березня 2023 року проживали по [ADDRESS] в квартирі її тітки. Позивач вказала також, що під час спільного проживання з [PERSON] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. Зазначила, що визнає, що її син [PERSON] та [PERSON] , яку вона вважає своєю невісткою, проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, планували зареєструвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про судовий розгляд справи на офіційному сайті Судової влади України (а.с.\~190). Представник відповідача Міністерства оборони України у судове засідання не прибув, про дату та час його проведення був повідомлений належним чином. Відзив представника відповідача на позовну заяву, поданий ним 04.07.2025, містить клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.\~102-105). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 10.06.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви. 23.06.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.\~93). Ухвалою від 26.08.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 25.09.2025. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з цим задоволено клопотання представника відповідача Міністерства оборони України про витребування доказів у Першого відділу ДРАЦС у м.\~Харкові СМУМЮ (а.с.\~168, 178-179). 25.09.2025 судове засідання було відкладено до 11.11.2025. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З копії паспорта [PERSON] , [INFO] , встановлено, що зареєстрованим місцем його проживання є [ADDRESS] (а.с.\~9-12). За даними довідки №\~6015 від 30.11.2024, виданої [INFO] , [PERSON] згідно з Указом Президента України №\~741/2024 від 28.10.2024 був призваний до лав Збройних сил України 13.11.2024 за мобілізацією [INFO] (а.с.\~23). З 14.11.2024 [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] (а.с.\~24). Позивачем долучено до матеріалів справи рапорт [PERSON] від 29.11.2024 про надання дозволу на виїзд за межі військової частини для вирішення соціально-побутових проблем на період з 14:00 год 29.11.2024 до 18:00 год 30.11.2024, у якому він також зазначив, що буде перебувати в м.\~Самар, вказав свій номер телефону, номер телефону матері [PERSON] , а також дівчини [PERSON] (а.с.\~27). В рапорті командиру 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем в/ч [NUMBER] від 05.12.2024 [PERSON] просив дозволу на виїзд у зв`язку з сімейними обставинами, повідомляв при цьому, що 07.12.2024 08.12.2024 буде перебувати в [ADDRESS] , зазначив свій контактний телефон та контактний телефон матері [PERSON] (а.с.\~28). 19.02.2025 [INFO] [PERSON] було надіслано сповіщення сім`ї №\~439 за адресою: [ADDRESS] , у якому зазначено, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , солдат, навідник 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону в/ч [NUMBER] , зник без вісті 16.02.2025 під час виконання бойового завдання внаслідок масованих мінометних обстрілів в районі н.п. Зелене Поле Краматорського району Донецької області (а.с.\~22). На підставі заяви [PERSON] до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 за №\~12025221200000324 були внесені відомості за фактом зникнення безвісті військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] (а.с.\~25). Крім того, матеріали справи містять експрес-накладну ТОВ "Нова пошта" від 13.02.2025 відправлення посилки з описом побутові речі, оголошеною цінністю 4\~500 грн, у якій відправником зазначено [PERSON] , отримувачем [PERSON] , скріншоти фотографій із соціальних мереж із зображенням позивача разом з [PERSON] , скріншотів з мобільного додатку "Приват24" про здійснення [PERSON] грошових переказів за період з 04.08.2022 до 09.02.2025 (а.с.\~29, 30-38, 39-78). У судовому засіданні шляхом огляду на цифровому носії була досліджена сторінка позивача в соціальній мережі "Інстаграм", де містяться спільні фотографії її і [PERSON] . При цьому час їх оприлюднення в соціальній мережі відповідає часу, зазначеному позивачем у позовній заяві як час спільного сумісного проживання. З витребуваної судом інформації, наданої Балаклійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізюмському районі Харківської області, встановлено, що станом на 25.09.2025 актових записів про укладення шлюбу [PERSON] , про народження, де батьком зазначено [PERSON] , а також про смерть [PERSON] не виявлено (а.с.\~193-194). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача, пояснила, що [PERSON] і [PERSON] познайомилися на початку літа 2022 року, стали разом проживати. Деякий час проживали у неї, потім у її сестри. Тобто, постійно проживали разом, мали спільний бюджет, придбали автомобіль, шафу, яка залишилася у неї вдома, сплачували комунальні послуги. Планували зареєструвати шлюб, спільно святкували свята. [PERSON] готувала [PERSON] їжу, збирала на роботу. Зазначене їй було відомо здебільшого зі слів доньки. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що він є другом позивача та [PERSON] . З [PERSON] проживали з дитинства в одному дворі. З [PERSON] познайомилися на роботі у 2021 році. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] проживали разом, спочатку удвох, потім переїхали до батьків [PERSON] . Згодом переїхали та стали проживати окремо в [ADDRESS] разом як хлопець з дівчиною. [PERSON] забирав [PERSON] з роботи, дарував їй подарунки, а вона підтримувала його. Норми права, які застосував суд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.\~1 ст.\~15, ч.\~1 ст.\~16 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Разом з цим вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.\~1 ст.\~12, ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.\~2 ст.\~77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.\~81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.\~2 ст.\~3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями частини першої статті 16\~Закону України\~"Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби. У статті 16-1\~Закону України\~"Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 13 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України\~"Про\~пенсійне забезпечення\~осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Мотиви суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у стосунках з [PERSON] , який з 16.02.2025 зник безвісті під час виконання бойового завдання в н.п. Зелене Поле Краматорського району Донецької області. Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно встановити з метою набуття права на отримання виплат, передбачених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" та Порядком №\~884 від 30.11.2016, у разі оголошення у подальшому [PERSON] померлим. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає не тільки доведення перед судом факту їх спільного проживання, а й наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Наведене кореспондується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року №\~554/8023/15-ц. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного, надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №\~554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №\~490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі №\~757/8786/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі №\~712/11298/20, від 29 листопада 2023 року у справі №\~756/3889/20. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та інше. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №\~524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №\~466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі №\~204/6931/20). Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №\~441/1811/20. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі №\~694/1540/20, провадження №\~61-1904св22; від 09 жовтня 2024 року у справі №\~753/11423/22, провадження №\~61-2916св24). Натомість позивачем [PERSON] не доведено факту наявності між нею і [PERSON] взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, зокрема ведення спільного бюджету зі зниклим без вісті [PERSON] , придбання майна для спільного користування, інших доказів наявності між ними реальних сімейних відносин. Показання свідків, допитаних судом носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах. Крім того, як неодноразово вказував Верховний Суд, показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. До того ж суд звертає увагу на те, що свідок [PERSON] доводиться матір`ю позивачу, а свідок [PERSON] є близьким другом позивача, отже ймовірно, що їх показання носять суб`єктивний характер, а відтак не можуть бути визнані судом цілком достовірними та такими, що відповідають дійсним обставинам. Суд також критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON] , оскільки вона хоч і є матір`ю [PERSON] , проте проживала в іншому населеному пункті та про обставини відносин свого сина з [PERSON] дізналася лише зі слів останніх, що також не підтверджує фактичну наявність між ними взаємних прав та обов`язків. Крім того, як пояснила [PERSON] , вона має прихильне ставлення до [PERSON] , що на думку суду тільки посилює її суб`єктивне відношення до обставин справи. Періодичні перерахування позивачці незначних сум грошових коштів [PERSON] також не може бути беззаперечним свідченням наявності між ними саме сімейних відносин, як і наявність спільних фотографій у соціальних мережах. Сповіщення сім`ї, отримане позивачем, у якому вказано, що [PERSON] є чоловіком позивача, також не є однозначним, оскільки складено та підписано начальником відділення [INFO] , якому достовірно не могло бути відомо, які саме стосунки склалися між позивачем і зниклим без вісті [PERSON] . За відсутності державної реєстрації шлюбу між ними, твердження, що [PERSON] доводиться [PERSON] чоловіком можна вважати особистим висновком, зробленим на підставі власних міркувань. При цьому, суд звертає увагу, що в рапорті про надання дозволу на тимчасове залишення військової частини від 29.11.2024 [PERSON] , вказуючи номера телефонів осіб, з яким можна було підтримувати зв`язок під час його відсутності, зокрема номер телефону [PERSON] , зазначає її як свою дівчину, а не як дружину, а в рапорті від 05.12.2024 взагалі не вказує [PERSON] як члена сім`ї чи близьку особу. Тобто, з вказаних рапортів не вбачається того, що [PERSON] вважав [PERSON] своєю фактичною дружиною. Вказані обставини суд розцінює як прояв особистого ставлення [PERSON] до тих відносин, що склалися між ним та [PERSON] . Суд не ставить під сумнів наявність між [PERSON] і [PERSON] певних романтичних відносин. Проте сам по собі факт існування таких стосунків між ними, навіть за умови спільного проживання, не свідчить про наявність взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, та не є достатньою підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Крім того, суд зазначає, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Суд також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене суд вважає, що заявлення позивачем лише однієї вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження і не заявлення саме позовних вимог, якими вирішується певний спір, свідчить про неправильне обрання позивачем способу захисту свої прав та законних інтересів, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", №\~63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Згідно з ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача.

Outcome: dismissed