Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~Лозівського міськрайонного\~суду Харківської\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з трьох кімнат загальною площею 57,7 кв.м. Житлове приміщення за даними бази КП «ЖУК» не приватизоване, згідно службового ордера на жиле приміщення №000417 від 31.03.2014 року та договору найму (оренди) житла було надано житлове приміщення [PERSON] зі складом сім`ї [PERSON] - (дружини) та [PERSON] - (сина). 23.03.2023 року наймач [PERSON] звернувся до суду про розірвання договору найму (оренди ) житла та повернення приміщення квартири. 18.05.2023 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області було прийняте рішення №629/1477/23, та задоволено позовну заяву [PERSON] . Розірвано Договір найму (оренди) житла, укладений 14.05.2014 року між [PERSON] та КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області. Вказане житлове приміщення перебуває у комунальний власності територіальної громади м.Лозова, Харківської області. На вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. Зі слів головного наймача [PERSON] , [PERSON] знялася з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі разом із сином який зареєстрований на теперішній час за вказаною адресою виїхала із м.Лозова. Вказане житлове приміщення перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Лозова, Харківської області. 25 лютого 2024 року співробітниками КП «ЖУК» було здійснено вихід за місцем реєстрації відповідача, та зі слів сусідів було встановлено, що [PERSON] більше 10 років мешкає з матір`ю. Отже, відповідач не проживає за місцем реєстрації більше гарантованих законодавством строків збереження за тимчасово відсутнім квартиронаймачем та членами його сім`ї права користування житлом. Тим самим порушуючи норми ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - не зареєструвавши місце проживання у тридцятиденний термін після прибуття до нового місця проживання. В зв`язку з викладеним, просили визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 жовтня 2025 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, наполягала на задоволенні позовних вимог. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем мешкання та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання в якій просила розглядати справу за відсутності представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі Представник відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громадян Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надала клопотання в якій просила справу розглядати без представника відділу. Проти позову не заперечує та просить прийняти рішення до чинного законодавства. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Із письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова, Харківської області. Згідно рішення Лозівської міської ради № 140 від 31 січня 2011 року, було створене комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, на базі відокремленої частини комунальної власності міської територіальної громади м. Лозова. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актами обстеження на предмет проживання від 26.02.2024 року, 17.09.2024 року та 27.08.2025 року, складеними у присутності представників КП «ЖУК» та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в яких зазначено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , більше чотирьох років не проживає. (а.с. 7-9). Згідно листа Лозівського ВП ГУНП в Харківській області інформації стосовно місця знаходження [PERSON] , [INFO] , отримано не було. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.05.2023 року задоволено позовну заяву [PERSON] до КП «ЖУК», третіх осіб: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON] про розірвання договору найму (оренди) житла та повернення приміщення квартири. Розірвано Договір найму (оренди) житла, укладений 14.05.2014 року між [PERSON] та КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76, ч.1 ст.81, ст.90\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови «Про\~деякі питання,\~що виникають\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» від\~12\~квітня 1985\~року №\~2 (зі змінами та доповненнями), роз`яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано статтею 47 Конституції України. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічна норма міститься і у абзаці 2 ч. 1 ст. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру , відповідно до якої, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі статтею 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається право користування жилим приміщенням протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, зокрема, взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71 , 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту рішення Лозівського міськрайонного суду від 18.05.2023 справа № 629/1477/23 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 2013 року по час надання довідки 17.08.2022, був учнем 10 класу Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей № 6 ім. Н.Яремчука». Спеціалістом Управлінням сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Служби у справах дітей Тернопільської міської ради (лист N?522/24.3.1 від 27.04.2023), з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , було здійснено візит за адресою: [ADDRESS] , проте не вдалося застати мешканців за вищевказаною адресою, залишений виклик в службу у справах дітей ніхто проігноровано. 26.04.2023 спеціалістом служби повторно здійснено візит за вказаною адресою. Під час візиту проведено розмову з мешканцем квартири N?93, який у розмові пояснив, що за адресою: [ADDRESS] тривалий час ніхто не проживає (більше шести місяців). Власники квартири перебувають у Польщі впродовж останніх п`яти років. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідач за комунальні послуги не сплачує, в квартирі не проживає більше шести місяців, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved