Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Роговський В.П. звернувся до суду з цивільним позовом до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на частки у майні колишнього колгоспного двору та на спадкове майно за заповітом, [PERSON] та її син позивач [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння, що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а» і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначене домоволодіння було майном колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року вказані особи були його членами. Це відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, який в пункті 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/2 житлового будинку літ.«А-І», 1/2 ганку літ.«а» і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До складу спадкового майна також увійшли земельна ділянка площею 0,2006 га, кадастровий номер 7324582000:01:001:3224, цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область Чернівецький район с. Великий Кучурів належна спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 354728, а також право на земельну частку (пай) розміром 1,05 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Великокучурівська» села Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області, належне спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0140875, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 74 від 06 жовтня 1997 року. При житті все своє майно [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (на час складення заповіту прізвище « [PERSON] »). Заповіт був складений 15 червня 2020 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 238. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить відповідна відмітка на ньому. Позивач [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину, і 26 серпня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Лосік І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, де була заведена спадкова справа № 67/2025. Відповідач [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подала, на час смерті зі спадкодавцем не проживала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину (частина третя статті 1268, частина перша статті 1272 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, частка у спадщині, яку мала право прийняти [PERSON] , перейшла до іншого спадкоємця за заповітом позивача [PERSON] . Відповідно до підпункту 4.18. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012\~року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (підпункт 4.21. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки [PERSON] при житті не оформила право власності на належну їй частину домоволодіння за собою та не зареєструвала це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про що свідчить вищезгадана інформаційна довідка. Отже, взагалом [PERSON] набув право на все домоволодіння 1/2 як його частка у майні колишнього колгоспного двору + 1/2 як спадщина за заповітом після смерті матері [PERSON] . Крім того, з метою реалізації права на спадкування та встановлення нульової ставки податку з доходів фізичних осіб при декларуванні права на спадщину (підпункт «а» підпункту 174.2.1. пункту 174.2. статті 174 Податкового кодексу України) позивачу також необхідно встановити факт родинних відносин між позивачем та його матір`ю, оскільки в свідоцтві про народження позивача ім`я матері вказане як « [PERSON] » (російською мовою « [PERSON] »), а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Факт родинних відносин між ними підтверджується довідкою Великокучурівської сільської ради від 30 квітня 2025 року № 1568. Просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на спадкове домоволодіння, що складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а» і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 0,2006 га, кадастровий номер 7324582000:01:001:3224, цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область, Чернівецький район, с.Великий Кучурів, належної [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 354728. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) розміром 1,05 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Великокучурівська» села Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області, належне [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0140875, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 74 від 06 жовтня 1997 року. Позивач\~\~ [PERSON] в суд не з`явився, його представник адвокат Роговський В.П., надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити. Представник відповідача Великокучурівської сільської ради в суд не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в суд не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини справи. [PERSON] та її син позивач [PERSON] набули у спільну сумісну власність домоволодіння, що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку літ.«А-І», ганку літ.«а» і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки зазначене домоволодіння було майном колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року вказані особи були його членами. Це відповідає роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, який в пункті 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснив, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно частини першої статті 120 Цивільного кодексу Української РСР (1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частина друга статті 123 цього Кодексу визначає, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. \~ \~ \~ \~Таким чином, кожен з вказаних осіб набув право власності на 1/2 частину згаданого домоволодіння. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 1/2 житлового будинку літ.«А-І», 1/2 ганку літ.«а» і знаходиться за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~До складу спадкового майна також увійшли земельна ділянка площею 0,2006 га, кадастровий номер 7324582000:01:001:3224, цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Чернівецька область Чернівецький район с. Великий Кучурів належна спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 354728, а також право на земельну частку (пай) розміром 1,05 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Великокучурівська» села Великий Кучурів Чернівецького району Чернівецької області, належне спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0140875, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 74 від 06 жовтня 1997 року. При житті все своє майно [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] (на час складення заповіту прізвище « [PERSON] »). Заповіт був складений 15 червня 2020 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великокучурівської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 238. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить відповідна відмітка на ньому. Позивач [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом, на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем, а тому відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину, і 26 серпня 2025 року звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Лосік І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, де була заведена спадкова справа № 67/2025. Відповідач [PERSON] заяву про прийняття спадщини не подала, на час смерті зі спадкодавцем не проживала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину (частина третя статті 1268, частина перша статті 1272 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, частка у спадщині, яку мала право прийняти [PERSON] , перейшла до іншого спадкоємця за заповітом позивача [PERSON] . Відповідно до підпункту 4.18. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012\~року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (підпункт 4.21. пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Як вбачається з доданої до позову інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та інших відповідних реєстрів, відомості щодо реєстрації права власності відносно вказаного домоволодіння в цих реєстрах відсутні. У позивача відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину правовстановлюючі документи, оскільки [PERSON] при житті не оформила право власності на належну їй частину домоволодіння за собою та не зареєструвала це право в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, про що свідчить вищезгадана інформаційна довідка. Оформити право на спадщину в нотаріальному порядку шляхом одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину щодо вищезгаданої земельної ділянки позивач також не може в зв`язку з тим, що відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позивачу необхідно подати нотаріусу правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий документ позивач подати не може у зв`язку з втратою оригіналу вказаного правовстановлюючого документа, про що свідчить відповідне оголошення, опубліковане в газеті «Рідний край» від 28 серпня 2025 року за № 34 (9052). \~ \~ \~ \~Статтею 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено,\~що спадкуванням\~є перехід\~прав та\~обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання права. Тому позивач вважає, що право власності на вищевказані 1/2 частку домоволодіння, земельну ділянку та земельну частку (пай) перейшло до нього в порядку спадкування за заповітом і просить захистити його цивільне право на спадкове майно шляхом визнання за ним права власності на нього. \~ \~ \~ \~ Отже, взагалом [PERSON] набув право на все домоволодіння 1/2 як його частка у майні колишнього колгоспного двору + 1/2 як спадщина за заповітом після смерті матері [PERSON] . Крім того, з метою реалізації права на спадкування та встановлення нульової ставки податку з доходів фізичних осіб при декларуванні права на спадщину (підпункт «а» підпункту 174.2.1. пункту 174.2. статті 174 Податкового кодексу України) позивачу також необхідно встановити факт родинних відносин між позивачем та його матір`ю, оскільки в свідоцтві про народження позивача ім`я матері вказане як « [PERSON] » (російською мовою « [PERSON] »), а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». Факт родинних відносин між ними підтверджується довідкою Великокучурівської сільської ради від 30 квітня 2025 року № 1568. Спадкоємців за законом чи за заповітом, які б могли претендувати на спадкове майно немає. Відповідно дост.1216ЦК України\~спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені до відповідачів є обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі ст. ст.\~1216, \~1223 ЦК України,

Outcome: approved