Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі 18000 грн на місяць, але не менше гарантованої суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини; стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину в розмірі 3000 гривень/місяць. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі до 27.07.2024, в період якого у них народились діти [PERSON] , [INFO] , на теперішній час повнолітній, та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Неповнолітньому сину повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Проте, такий рівень життя позиівач одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 18 000 гривень на місяць. Відповідач офіційно працює та отримує дохід у розмірі не менше ніж 4500 злотих/місяць (близько 52000грн) відповідно до договору, копія якого додається до цієї позовної заяви. Окрім того, відповідач має щомісячний пасивний дохід від здачі нерухомості в оренду. Крім того, позивач зазначає, що несе додаткові витрати на дитину, які полягають в оплаті навчального закладу у розмірі 600 злотих на місяць та відповідач як батько дитини повинен брати участь і у цих витратах. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначено, що після розірвання шлюбу більшість майна у виді двох квартир, частин двох домоволодінь, автомобіля була передана саме позивачці. У 2023 році сторони разом із дітьми приїхали у Варшаву, де відповідач орендував житло, допоміг позивачці в облаштування бізнесу. Після розлучення відповідач допомагав дітям грошима. На теперішній час доходи відповідача зменшилися, так як він почав працювати не 31 день в місяць (коли жив постійно в кабіні), а менше 20 днів в місяць, інколи значно менше, і кожні вихідні перебуває вдома та займається своїм здоров`ям. Так відповідач був вимушений вчинити із-за погіршення стану свого здоров`я, бо не зміг витримувати навантаження як раніше. Станом на день розгляду справи відповідач звільнився та на теперішній час роботи не має, а також має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного лікування. Виходячи з викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представники сторін підтримали раніше викладені у письмових заявах по суті справи доводи. Суд, дослідивши матеріали встановив наступне. Сторони 09.11.2022 зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2024. В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , на теперішній час повнолітній, та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 17.03.2009). На теперішній час неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю у Республіці Польща. Викладені обставини ніким з учасників провадження не оспорюються. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність обов`язку відповідача примати участь в утриманні дитини, батьком якої він є. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я платника аліментів, що підтверджується витягом з історії хвороби відповідача за 2023-2024 роки, факт розірвання трудового договору із ним 03.10.2025. Разом із тим, відповідачем не надано суду доказів наявності підстав для звільнення його від сплати аліментів, передбачених СК України. Факт відсутності роботи та наявність певних захворювань такими обставинами бути не можуть, хоча і повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів. Також суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що при поділі майна більша його частина була передана саме позивачу, оскільки відповідачем не надано доказів того, що між сторонами було досягнуто домовленості про те, що такий поділ відбувається в рахунок аліментів. Одночасно, суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір аліментів, а саме 18000 грн є доволі значним та не обґрунтований позивачем. Крім того, той факт, що позивач разом із дитиною проживає закордоном, що є тим фактором, який очевидно тягне збільшення витрат на утримання дітей, однак не може бути підставою для призначення розміру аліментів, який є завідомо непомірний для їх платника. Виходячи з викладеного, суд вважає аліменти у розмірі 5000 грн обґрунтованим та таким, що відповідатиме інтересам дитини, забезпечить виконання обов`язку відповідача щодо дотримання прав дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покриватиме частину витрат на його утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей. Вирішуючи позов в частині стягнення додаткових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом із тим, у поданому позові, додаткових поясненнях, а також усних поясненнях представника позивача в судовому засіданні не зазначено, у чому ж саме полягають додаткові витрати на неповнолітнього сина сторін, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), та не обґрунтовано їх розмір із наданням відповідних належних та допустимих доказів. Необхідність оплати навчання в школі в Польщі, як про це зазначено в позові, не може бути прийнято судом як наявність додаткових витрат на утримання дитини, оскільки витрати на навчання дитини з метою здобуття професійної освіти за кордоном, за наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти, не відносять до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (постанова КЦС ВС від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19). При цьому, позивачем не надано доказів того, що навчання, витрати на яке вона просить стягнути з відповідача, є обов`язковим за умовами проживання українців у Республіці Польща, а також неминучими є саме такі витрати, із ним пов`язані. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову про стягнення додаткових витрат належить відмовити. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно з ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як позивач у справі про стягнення аліментів. За змістом ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що він підлягає стягненню з відповідача на користь\~ держави.

Outcome: partial