Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів вказуючи, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 березня 2022 року. Від даного шлюбу народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач в позовній заяві стверджує, що як виявилося з часом з відповідачем різні погляди: на сімейне життя, на ведення побуту, не має спільної думки що до виховання дитини, ведення фінансів. Між позивачем та відповідачем припинено ведення спільного господарства, припинені шлюбні стосунки та припинено проживання разом. Спільна дитина проживає з матір`ю. Втративши почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї позивач просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів заробітку. але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку на доньку, [PERSON] , [INFO] щомісячно з дати пред`явлення позову до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, що 29 березня 2022 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Драбівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що було зроблено відповідний актовий запис № 20, та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружина: [PERSON] .(а.с. 12-зворот) За час перебування у шлюбі у сторін народилася спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1886, згідно свідоцтва про народження виданого Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вжив заходів щодо примирення подружжя, однак сторони не бажають примиритись. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, інших дітей на утриманні відповідач не має, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не меншу 50% прожиткового мінімуму відповідного віку на доньку [PERSON] , [INFO] , щомісячно з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] , на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 60 коп. за вимогу про стягнення аліментів, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання дитини, а також на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved