Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 13 серпня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Дараган Ю.О. звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 27381-10/2024 від 26.10.2024 в розмірі 22382,34 грн., з яких: - 9400,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 8282,34 грн - сума заборгованості за процентами; 4700,00 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями та понесені судові витрати. Позов мотивований тим, що 26.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №27381-10/2024, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит. 22.01.2025 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №22012025/02, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22.01.2025 року жод Договору факторингу № 22012025/2 від 22.01.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22382,34 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 22.01.205, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого заборгованість відповідача за кредитним договором №27381-10/2024 від 26.10.2024 становить 22382,34 гривень. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 25.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а.с. 34). Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без їх виклику. Відповідач про розгляд справи була належним чином повідомленою, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання, проте, вказане поштове відправлення повернулося з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо повернення поштового відправлення «адвресат відсутній за вказаною адресою», тому суд вважає, що відповідач відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України про розгляд справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву у відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору про надання фінансового кредиту №27381-10/2024 від 26.10.2024 року, відповідач [PERSON] отримала від ТОВ «Аванс кредит» кредит у розмірі 9400,00 гривень, строком на 120 днів, зі сплатою 0,99% в день, що складає 361,35% річних. Проценти нараховуються у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 договору (п.1.4 Договору). Дата надання кредиту - 26.10.2024, дата погашення кредиту - 22.02.2025 (п. 1.2 Договору). Згідно п. 1.4.1 Договору, денна процентна ставка складає: (11167,20/9400,00)/120*100%=0,99%. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта на реквізити платіжної картки № 4441-11хх-хххх-5082 (п.1.6 Договору). Також 26.10.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] було підписано додаток №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 27381-10/2024 та погоджено графік платежів за вказаним договором (а.с. 9). Позичальник [PERSON] підписала Договір про надання фінансового кредиту та Додаток №1 до Договору одноразовим ідентифікатором - W794, зазначивши реквізити платіжної картки № 4441-11хх-хххх-5082. Також позичальником [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора було 26.10.2024 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому погоджена процентна ставка, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом становлять 11167,20 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту становить 20567,20 грн., та погоджено порядок повернення кредиту (а.с. 10, 11). ТОВ «Аванс Кредит» свої зобов`язання за договором №27381-10/2024 від 26.10.2024 виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі, передбаченому договором, в сумі 9400,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 23.04.2025 за №3466_250423100751, де чітко простежується здійснення транзакції щодо зарахування 26.10.2024 12:50:04 на суму 9400,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в систему iPay.ua - 548823342, призначення платежу: зарахування 9400 грн на карту [NUMBER] (а.с. 12). Згідно розрахунку заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №27381-10/2024 від 17.02.2024, станом на 22.01.2025 (у межах строку кредитування) за договором, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі 22381,80 грн., що складається з: 9400,00 - сума заборгованості за кредитом, 12981,80 - сума заборгованості за відсотками (а.с. 13). 22.01.2025 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №22012025/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. (а.с. 15-17). Згідно акту прийому - передачі реєстру боржників за ДОговором факторингу №22012025/2 від 22.01.2025, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 2202 (а.с. 18). Відповідно до реєстру боржників від 22.01.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22382,34 гривень, яка складається з: 9400,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8282,34 сума заборгованості за процентами, 4700,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с. 20). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання, а саме не здійснювала виплату належних до сплати сум кредиту та не сплачувала відсотки за користування кредитом. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Виходячи з вище викладеного, позивачем надано докази укладення 26.10.2024 кредитного договору №27381-10/2024 та отримання [PERSON] коштів саме у сумі 9400,00 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за Договором про надання фінансового кредиту №27381-10/2024 підлягають до задоволення та стягнення суми боргу з відповідача на користь позивача в розмірі 9400,00 грн. Щодо позовних вимог ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення відсотків за Договором, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитного договору, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в загальному розмірі 8282,34 грн. Відповідно до графіку платежів, що є додатком №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 27381-10/2024 від 26.10.2024, відсотки за користування кредитом за 120 днів, а саме з 26.10.2024 по 22.02.2025 в загальній кількості становлять: 11167,20 грн. (а.с. 9 -зворотній бік). Паспорт споживчого кредиту, доданий до позову, також містить інформацію про те, що строк кредитування складає 120 днів та в ньому зазначена кількість та розмір платежів, що в загальному розмірі становить 11261,20 грн. (а.с. 10). Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська ангенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 27381-10/2024 від 26.10.2024 року у розмірі 17682,34 грн., а саме: 9400 грн. 00 коп. сума боргу за тілом кредиту та 8282,34 грн. відсотки користування кредитом в межах строку кредитування. Відповідно до п.1 та 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва. Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Що стосується вимоги позивача про стягнення штрафних санкції за кредитним договором № 27381-10/2024 від 26.10.2024 року у розмірі 4700,00 гривень, то в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають з огляду на положення ч.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки штрафні санкції були нараховані під час дії воєнного стану, а договір факторингу не може змінювати чи слугувати підставою для невиконання прямої дії закону. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 3028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 126633 від 22.07.2025 (а.с. 1). Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2392,12 грн (79,00 %).

Outcome: approved