Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

29 квітня 2025 року (зареєстровано у суді 02 травня 2025 року) [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в інтересах [PERSON] з заявою про встановити факту, що має юридичне значення, а саме факту його повторного вимушеного переселення з території міста Бердянськ, Запорізької області та первинного вимушеного переселення з території міста Довжанськ (колишній Свердловськ) Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що він постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після початку збройної агресії російської федерації проти України в 2014 році заявник був вимушений покинути постійне місце проживання і реєстрації та переїхати в м. Херсон Херсонської області і в подальшому в м. Бердянськ Запорізької області (2016 рік). Початок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022 року заявник зустрів в м. Бердянськ Запорізької області та вимушений був повторно покинути постійне місце проживання та реєстрації і переїхати в м. Хмельницький Хмельницької області. До початку окупації Луганської області в 2014 році заявник, як повноправний громадянин своєї країни мав власне майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Він переселився з окупованої території задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, насильницькій втраті громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії російської федерації. Будучи особою, яка постраждала від агресії російської федерації проти України та була вимушена покинути своє постійне місце проживання, вважає необхідним звернутися з заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території. Дане звернення зумовлене тим, що він має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що зумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація його особистих та майнових прав. Ухвалою судді від 06 травня 2025 року заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження. 15 травня 2025 року представник заінтересованої особи - Міністерства національної єдності України подав до суду письмові пояснення з приводу заяви [PERSON] , у якій зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, у заяві про встановлення факту його представниця [PERSON] зазначила клопотання про розгляд справи у відсутності заявника [PERSON] , вимоги заяви підтримала. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомлено. Представник заінтересованої особи Міністерства національної єдності України в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні письмові пояснення, у яких заявлене клопотання про розгляд справи за відсутності представника за наявними у матеріалах справи документами, наведена позиція Верховного Суду, який визначив можливість встановлення не самого факту вимушеного переселення внаслідок збройної агресії російської федерації, а можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією російської федерації. Представник заінтересованої особи російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомлено. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За приписами частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Судом об`єктивно встановлено, що заявник [PERSON] [INFO] , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після початку збройної агресії російської федерації проти України в 2014 році покинув постійне місце проживання і реєстрації та переїхав в м. Бердянськ Запорізької області (2016 рік), що підтверджується довідкою про внесення відомостей до єдиного Державного демографічного реєстру. Початок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну 24.02.2022 року заявник зустрів в м. Бердянськ Запорізької області та вимушений був повторно покинути постійне місце проживання та реєстрації і переїхати в м. Хмельницький Хмельницької області, що підтверджується довідкою внутрішньо переміщених осіб від 11.07.2024 року за № 6825-5003361996. До початку окупації Луганської області в 2014 році заявник, як повноправний громадянин своєї країни мав власне майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Він переселився з окупованої території задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, насильницькій втраті громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії рф. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. У ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»). Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Відповідно до ч.ч. 5, 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» російська федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Також, ст. 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни встановлено, що особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Тобто, вищезазначені нормативно-правові акти передбачають, які права можуть виникнути в особи, щодо якої встановлено юридичний факт, про встановлення якого просить заявник. Отже, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника, при цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для [PERSON] . При цьому, Верховний Суд визначив можливість встановлення не самого факту вимушеного переселення внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією Російської Федерації, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №363/2981/16-ц від 14 березня 2018 року, №428/13977/16-ц від 06 червня 2018 року, №417/3852/17 від 21 березня 2018 року, №243/7029/17 від 12 квітня 2018 року та №428/12368/16-ц від 21 березня 2018 року. Враховуючи викладене, суд висновує, що встановлення факту вимушеного переселення [PERSON] з окупованої території м. Довжанськ Луганської області в 2014 році та з окупованої території м. Бердянськ Запорізької області в 2022 році відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією м. Довжанськ Луганської області та м. Бердянськ Запорізької можливе лише у судовому порядку. Метою встановлення факту вимушеного переселення саме у результаті збройної агресії російської федерації,зокрема,є визначення статусу [PERSON] як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками. Факти збройної (військової) агресії російської федерації щодо України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або які є тимчасово окупованими російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27.02.2025 року № 376, Довжанська територіальна громада Луганської області з 07.04.2014 року є тимчасово окупованою територією України, місто Бердянськ Запорізької області з 27.02.2022 року і до теперішнього часу перебуває під тимчасовою окупацією російської федерації. Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які заявник покликався, як на підставу своїх вимог, висновує про повне задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Оскільки, заявник звільнений від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved