Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

09 жовтня 2025 року ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» в особі представника Руденко К.В. через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] на користь товариства заборгованість за договором №4956573 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.09.2024 року у розмірі 125\~647,90 грн., а також судовий збір в сумі 2422, 40 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 10.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4956573, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 35000,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності) строком до 05.09.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% відсоток від суми кредиту за кожен день користування. 23.04.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Укрглобал-фінас» укладено договір факторингу №23/04/25 від 23.04.2025, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4956573 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.09.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінас». Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, та надав [PERSON] передбачені договором кошти, натомість останній ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість за вищевказаним договором. Ухвалою судді від 15 жовтня 2025 року справу визнано малозначною, у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» у всіх судових засіданнях. 11 листопада 2025 року відповідач [PERSON] подав заяву, згідно якої він визнає позов в повному обсязі і просить задовольнити, у зв`язку з чим суму судового збору просить стягнути з нього в розмірі 50%. Крім того заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. За вказаних обставин відповідно до ст. 247, ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 10.09.2024 укладено Кредитний договір № 4956573 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] , відповідно до умов якого відповідач отримує кредит у розмірі 35000,00 гривень, строком на 360 днів, з процентною ставкою 1% на день, та реальною процентною ставкою за весь строк кредитування 2768,92% річних, і сплатою штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язання. Первісний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» виконав свої зобов`язання, надавши кредит відповідачу у розмірі 35000,00 гривень, що підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (ТОВ «УПР») і визнано відповідачем [PERSON] . Відповідно до довідки розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» розмір заборгованості за вказаним Кредитним договором становить 125\~647,90 гривень, що складається з: 34999,99 гривень заборгованості за кредитом; 73147,91 гривень заборгованості за процентами; 17500,00 гривень заборгованості за штрафом. 23 квітня 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Укрглобал-фінас» укладено Договір факторингу №23/04/25, відповідно до умов якого право вимоги за вказаним Кредитним договором перейшло до ТОВ «Укрглобал-фінас». Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.1 ст. 1049, ст. 1054 ЦК України позика/кредит надається на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути позику/кредит у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором, та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Отже, саме до позивача як нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача. Статтею 1054\~ЦК передбачено,\~що кредит\~надається на\~умовах встановлених\~договором,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~кредит та\~сплатити проценти. Згідно положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~У разі\~відсутності іншої\~домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст.ст. 546, 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого неустойкою. Відповідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд прийшов до переконання, що первісний кредитор виконав свої обов`язки за кредитним договором та надав кредит, проте відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав, не здійснював погашення кредитної заборгованості, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 125647,90 гривень, що складається з: 34999,99 гривень заборгованості за кредитом; 73147,91 гривень заборгованості за процентами; 17500,00 гривень заборгованості за штрафом. Оскільки заборгованість відповідачем погашена не була ні попередньому кредиторові, ні позивачу, відповідачем було отримано кошти за договором кредиту та зобов`язання щодо повернення кредитів згідно з умов договору не виконав, тому вимоги позивача є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, виходячи з наведених вимог законодавства, враховуючи та аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач, належним чином не виконуючи кредитні зобов`язання, порушив встановлений договором строк і порядок їх оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам законодавства і не порушує права інших осіб. Як вже зазначалось, згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд враховує, що відповідач визнав позовні, чим підтвердив викладені в позові обставини, не подав до суду доказів того, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, а тому суд за наявності для того законних підстав, не вбачає необхідності для витребування доказів на підтвердження фактичного перерахування грошових коштів, як про це просив представник позивача у позові, і вирішив ухвалити рішення про задоволення позову. Правилами ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судові витрати зі сплати судового збору, що понесені та документально підтверджені позивачем: 2422,40 гривень, відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають наступному розподіленню: 50 відсотків судового збору, що становить 1211,20 гривень, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, решта (1211,20 гривень) стягненню з відповідача. За п.1) ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1) ч.2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно наданих представником позивача документів (Договору №02/08/2024 від 02.08.2024 року), ним сплачено адвокату Руденку К.В. витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 гривень. Як вказує ч.4. ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним: із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За п.2)\~ч.3\~ст.\~141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Тобто при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах), задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Аналогічна позиція висловлена і у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), де зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, у суду виникають сумніви в розмірі таких витрачених коштів, з урахуванням їх завищеного розміру, і не відповідності вартості аналогічних адвокатських послуг у м. Києві. Згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача щодо необґрунтованості витрат на правову допомогу та з урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін, зменшити витрати на професійну правничу допомогу до 3000 гривень. За таких обставин позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судові витрати на загальну суму 4211,20 гривень, з яких 1211,20 гривень, це судові витрати зі сплати судового збору, 3000 гривень витрати на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved