Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 12.09.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №307776, який був підписаний у порядку, визначеному\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 4000 грн. Зазначає, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині ТОВ «ВІН ФІНАНС)» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині ТОВ «ВІН ФІНАНС)» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №307776 від 12.09.2018 року. Відповідач зобов`язання за договором не виконала, в результаті чого в неї виникла заборгованість у сумі 15120,00 грн., яка складається з 4000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2160,00 грн. заборгованість за процентами; 8960,00 грн. заборгованість за пенею та штрафами. Також крім суми боргу за кредитним договором позивач просить на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1362,04 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі 3306,21 грн. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №307776 від 12.09.2018 року в розмірі 19788,25 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві просить проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило. У відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №307776, який був підписаний у порядку, визначеному\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 4000 грн. з визначенням умов зі сплати процентів за користування кредитом. Відповідач отримала кредитні кошти в сумі 4000 грн. на свій картковий рахунок, зазначений в Кредитному договорі №307776 від 12.09.2018 року. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині ТОВ «ВІН ФІНАНС») було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (нині ТОВ «ВІН ФІНАНС)» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №307776 від 12.09.2018 року. Отже, ТОВ «ВІН ФІНАНС», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в неї заборгованості, що повністю узгоджується з положеннями\~ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст.\~1050\~ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконала, що виявилося у неповернення кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за Кредитним договором №307776 від 12.09.2018 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» судові витрати у сумі 2422,4 гривень судового збору. Також, відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З досліджених Договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024, Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.08.2025 року, детального опису робіт (наданих послуг), наданих адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правової (правничої) допомоги за позовом ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, додаткової угоди до Договору №33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, судом встановлено, що позивач надав представнику за надані послуги 5000 гривень. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, тому така вимога підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved