Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача 20 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 09 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 128. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 09 вересня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Шлюбні між сторонами припинені, спільний побут не ведеться, в кожного з них своє особисте життя, подальше спільне життя та збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивачки. Відповідач [PERSON] \~відзив\~на\~позов із\~викладенням\~своїх заперечень\~до\~суду не\~подавав. ІІ. Процесуальні дії у справі 24 жовтня 2025 року суд ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. З огляду на розмір позовних вимог, справа визнана малозначною та визначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 274 та частини шостої статті 19 ЦПК України. В ухвалі суду також зазначено, що відповідачу надано строк у 10 днів із дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивачки - адвокат Басараб О.Д. подала заяву про розгляд справи за відсутності її та позивачки, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі й просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] також подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнав позовні вимоги в повному обсязі. Суд уважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки учасники скористалися своїми процесуальними правами та виклали свої правові позиції. З огляду на викладене, а також згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим цього ж дня Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 128 (а.с. 11). У подружжя є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). У сімейних відносинах сторін виник тривалий та глибокий розлад, спричинений несумісністю характерів і різними поглядами на спільне життя, унаслідок чого шлюбні відносини фактично припинені. Подружжя проживає окремо, між ними відсутні спільний побут, взаєморозуміння та взаємопідтримка. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка наполягає на його розірванні, оскільки примирення між сторонами є неможливим. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо предмета позову. Суд не встановив жодних перешкод для розгляду та задоволення позову про розірвання шлюбу. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України та була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя у взаємовідносинах між собою та зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в ньому та його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки або чоловіка до укладення шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, реальні причини позову, враховує наявність неповнолітньої дитини та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановить, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] склався тривалий та незворотний конфлікт, обумовлений відсутністю спільних життєвих інтересів, взаєморозуміння та підтримки, що унеможливлює збереження шлюбу. Сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та не мають наміру відновлювати сімейні стосунки. З матеріалів справи вбачається, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу та має стійке волевиявлення щодо його припинення. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, що свідчить про відсутність спору між сторонами щодо предмета позову. Беручи до уваги, що шлюбні відносини фактично припинені, а їхнє відновлення неможливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги, і таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. VІ. Щодо розподілу судових витрат. Позивачкою під час подання позову про розірвання шлюбу сплачено судовий збір у розмірі 968 грн 96 коп., що підтверджується відповідною платіжною квитанцією (а.с. 3). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 % сплаченого судового збору. Беручи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що 50 % сплаченого позивачем судового збору підлягають поверненню з Державного бюджету України, а решта 50 % підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved