Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

29.09.2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла заява адвоката Кузь Олександра Миколайовича, який діє в інтересах [PERSON] про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документа на квартиру. У заяві зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1993, виданого відділом з приватизації житла у м. Полтаві згідно з розпорядженням № 1293 від 05.02.1993 року. Однак, у зазначеному свідоцтві про право власності на житло її ім`я вказано як " [PERSON] ", тоді як у паспорті громадянина України серія [NUMBER] , виданому Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 06 серпня 2011 року, та у свідоцтві про шлюб серія [NUMBER] від 18 червня 2011 року її ім`я вказано як " [PERSON] ". Заявник просить встановити факт того, що свідоцтво про право власності на житло від 18.02.1993 року, видане на ім`я " [PERSON] ", належить саме їй - [PERSON] . Заявник зазначає, що встановлення даного факту необхідне їй для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру. Ухвалою суду від 30.09.2025 року відкрито провадження у справі, залучено як заінтересовану особу Департамент з питань реєстрації. 13.10.2025 до суду надійшли пояснення Департаменту з питань реєстрації, в яких зазначено, що Департамент не є заінтересованою особою у справі та не може надавати пояснення чи докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви. 27.10.2025 до суду надійшли заперечення представника заявника адвоката Кузя Олександра Миколайовича на пояснення Департаменту з питань реєстрації, в яких зазначено, що Департамент є заінтересованою особою, оскільки рішення суду створює обов`язок для Департаменту внести відповідний запис до реєстру. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] - адвокат Кузь О.М. підтримав заяву, просив задовольнити її у повному обсязі. Представник Департаменту з питань реєстрації у судове засідання не з`явився, пояснення подано. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до пункту 6 названої постанови Пленуму Верховного Суду України суд може встановити інші факти, що мають юридичне значення, якщо відповідно до закону такі факти породжують наслідки юридичного характеру. До таких фактів, зокрема, може належати факт належності документа особі. Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, є підставою для реєстрації, вчинення інших юридичних дій для визначення або здійснення відповідних прав і обов`язків або їх припинення чи зміни. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ), народилася [INFO] у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 18 червня 2011 року та паспортом громадянина України серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1993 року квартира (приміщення квартири спільного заселення, однокімнатний будинок) знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві зазначено, що квартира належить за правом приватної, спільної (сумісної або часткової) власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї, які є рівноправними власниками відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] . Однак, у свідоцтві про право власності на житло ім`я заявника вказано як " [PERSON] ", тоді як у всіх інших документах заявника, зокрема у паспорті громадянина України серія [NUMBER] , свідоцтві про шлюб серія [NUMBER] , картці платника податків, її ім`я вказано як " [PERSON] ". Заявник не має можливості іншим шляхом підтвердити належність їй свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1993, оскільки орган, який видав свідоцтво (відділ з приватизації житла у м. Полтаві), не існує, а в архівних установах такі документи не зберігаються або недоступні. Встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1993 заявнику необхідне їй для проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Суд вважає, що розбіжності у написанні імені заявника у свідоцтві про право власності на житло (" [PERSON] ") та інших документах (" [PERSON] ") пояснюються помилкою при заповненні свідоцтва або особливостями ведення діловодства у 1993 році. Враховуючи збіг інших даних (по батькові - [PERSON] , прізвище - [PERSON] (дівоче), дата народження - [INFO] , склад сім`ї, адреса квартири), суд дійшов висновку, що особа " [PERSON] ", зазначена у свідоцтві про право власності на житло від 18.02.1993 року, та заявник [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) - це одна і та сама особа. Крім того, суд враховує, що написання імені " [PERSON] " та " [PERSON] " є фонетично близькими варіантами одного і того ж українського імені, що могло призвести до різного написання у документах різних періодів. Суд також врахував рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації Полтавської області від 16.09.2025 № 80855059 про відмову в проведенні реєстраційних дій, в якому зазначено про неможливість встановлення належності права власності на квартиру без судового рішення про встановлення факту належності свідоцтва заявнику. Щодо правового статусу Департаменту з питань реєстрації у даній справі суд зазначає наступне. Відповідно до ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" заінтересованими особами є особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права й обов`язки. Як вже зазначалось, встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло заявнику необхідне для проведення державної реєстрації права власності на квартиру. Саме Департамент з питань реєстрації є органом, уповноваженим на внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, результат розгляду справи безпосередньо впливає на дії та обов`язки Департаменту з питань реєстрації, що підтверджує його статус заінтересованої особи у справі. Твердження Департаменту про відсутність у нього статусу заінтересованої особи з посиланням на відсутність монополії у сфері державної реєстрації прав не можуть бути прийняті судом, оскільки заінтересованість Департаменту обумовлена не його виключними повноваженнями у сфері реєстрації, а тим, що саме до цього органу може звернутися заявник для реалізації свого права власності після ухвалення рішення суду. Разом з тим, суд враховує, що Департамент не заперечує проти задоволення заяви по суті та не має зауважень щодо обставин, викладених у заяві. На підставі викладеного, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документа породжує юридичні наслідки для заявника, необхідне для реалізації її права на державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, та відсутній інший порядок встановлення цього факту.

Outcome: approved