Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

15 січня 2025 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] із вимогами про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 7 353 грн. 16 коп. заподіяної внаслідок ушкодження здоров`я. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що [PERSON] 03.11.2022 року близько 21 год., перебуваючи на сходовій клітці біля квартири [ADDRESS] , в ході словесного конфлікту, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, знаходячись впритул до [PERSON] , умисно нанесла їй один цілеспрямований удар долонею лівої руки в ділянку обличчя. В результаті умисних протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха, яка ускладнилась нейросенсорною приглухуватістю I-I ступеня, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень. Згідно результатів огляду отоларинголога від 08.11.2022 року позивачу встановлено діагноз: інші гострі негнійні середні отити, посттравматичний, змішана кондуктивна нейросенсорна туговухість двостороння правобічна ІІ. Згідно результатів огляду нейрохірурга від 08.11.2022 року позивачу встановлено діагноз: поверхнева травма волосистої частини голови, забій м`яких тканин голови в ділянці потилиці зліва та в привушній ділянці справа, травматичне перерозтягнення м`язів шиї. З часом травма позивача почала прогресувати і переросла у нейросенсорну втрату слуху одностороння з нормальним слухом на протилежному вусі. Згідно результатів огляду отоларинголога від 15.03.2023 року позивачу встановлено діагноз: змішана кондуктивна і нейросенсорна туговухість двостороння правобічна ІІ, лівобічна І ст. У процесі лікування позивач понесла витрати на лікування у загальному розмірі 7353.16 грн. Щодо моральної шкоди зазначає, що через травму, яка була їй завдана, вона перебувала на лікуванні із 03.11.2023 року, її звичний ритм життя був порушений, вона пережила внутрішні переживання, опинилася в центрі небажаної уваги, отримані травми принесли їй дискомфорт. Оцінює моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. За наведених обставин позов просить задовольнити. 06.02.2025 відповідачка подала зустрічний позов, у якому зокрема зазначила, що жодних тілесних ушкоджень вона позивачці не наносила, та її вина не доказана. Вказала, що [PERSON] разом із чоловіком спровокувала конфлікту ситуацію. Як підставу подання зустрічного позову вказує - захист прав людини, вважає що позивач за первісним позовом вводить суд в оману та просить стягнути із позивачки за первісним позовом 77 353.16 грн. збитків за введення в оману і змушування оплатити неіснуючі завдані матеріальні і моральні збитки, що є обманом та шахрайством з боку позивачки. Ухвалою суду від 07.02.2025 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої ушкодження здоров`я. 26.02.2025 року надійшов відзив на зустрічний позов, згідно якого позивач/відповідач вважає його не обґрунтованим. Звертає увагу суду , що провадження у справі відносно [PERSON] було закрито у зв`язку із закінченням строків давності, що не є реабілітуючою обставиною та ухвала суду від 27.11.2024 року має преюдиційний характер. Окрім того у зустрічному позові не міститься доказів понесення відповідачем/позивачем будь-яких збитків, не надано доказів протиправності дій [PERSON] 21.03.2025 року надано заперечення на відзив на зустрічний позов. 12.06.2025 від [PERSON] надійшли письмові пояснення. Вкотре відповідачка зазначає, що пошкоджень не завдавала, між сторонами був конфлікт та відносно двох сторін складалися протоколи про адміністративне правопорушення. Вказує на те, що свідчення [PERSON] у різних документах різняться. Звинувачення позивача за первісним позовом є наклепом. Вважає свої дії законними та такими, що не могли нашкодити позивачці. Позивач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити. У зустрічному позові просили відмовити оскільки вважають його нічим не підтвердженим. Відповідачка за первісним позовом та її представник у задоволені первісного позову просили відмовити у зв`язку із недоведеністю. Позовні вимоги зустрічного позову підтримали та просили суд задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Як вбачається із копії ухвали суду від 27.11.2024 року на розгляді в Івано-Франківському міському суді перебували матеріали кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В ухвалу суду зазначено, що 03 листопада 2022 року близько 20:10 год. на сходовій клітці будинку [ADDRESS] , між сусідами [PERSON] , її чоловіком [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] і її матір`ю [PERSON] з іншої, виник словесний конфлікт щодо автомобіля [PERSON] , який остання припаркувала на прибудинковій території та цим забруднила одяг [PERSON] . В подальшому [PERSON] телефоном повідомила про дану ситуацію свою сестру [PERSON] , яка того ж дня близько 21:00 год. разом зі своїм співмешканцем [PERSON] прибула по місцю проживання [PERSON] . В результаті умисних протиправних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха, яка ускладнилась нейросенсорною приглухуватістю І-ІІ ступеня, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень. Даною ухвалою клопотання обвинуваченої [PERSON] про закриття кримінального провадження і звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України в зв`язку із закінченням строків давності - задоволено. Звільнено [PERSON] , [INFO] , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023096010000088 від 03.02.2023 року за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , за ч. 1 ст. 125 КК України, - закрито. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Для повного та всебічного розгляду справи у судовому засіданні також було оглянуто матеріали кримінальної справи №344/16207/23 про обвинувачення [PERSON] , [INFO] , раніше не судимої,у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Відповідачка зазначає, що її вина не встановлена та кримінальне провадження закрито. Ст. 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Усі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі. Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчиняв кримінального правопорушення. На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що вирішують питання про вчинення особою кримінального правопорушення. Однією з таких підстав для закриття кримінального провадження є звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яка регламентована ст. 49 КК. Закриття кримінального провадження за ст. 49 КК є нереабілітуючою підставою, оскільки може бути застосована лише щодо тієї особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Такий висновок зроблено Верховним Судом у своїй постанові від 08.10.2024 у справі № 711/4218/15-к. Як вбачається з ухвали суду від 27 листопада 2024 року до обвинуваченої [PERSON] було застосовано ст. 49 КК України, а тому її вина у вчиненні кримінального правопорушення вважається встановленою. Позивачка за первісним позовом зазначає, що в результаті протиправних дій [PERSON] їй було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха, яка ускладнилась нейросенсорною приглухуватістю I-II ступеня, які згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень. На підтвердження шкоди здоров`ю позивач за первісним позовом надала наступні документи, а саме: - витяг з карти виїзду швидкої медичної допомоги від 07.02.2023 року, згідно якого швидка медична допомога приїжджала на адресу [ADDRESS] , пацієнт - [PERSON] , [INFO] , час надходження виклику - 22 год. 22хв., діагноз - закрита ЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забій правого плеча; - копію довідки огляду нейрохірургом та травматологом, встановлений діагноз: забій м`яких тканин голови від 03.11.2022; - копію довідки огляду отоларинголога від 08.11.2022 року, встановлено діагноз: інші гострі негнійні середні отити, постравматичний, змішана кондуктивна нейросенсорна туговухість двостороння правобічна ІІ; - копію довідки огляду нейрохірурга від 08.11.2022 року, [PERSON] , встановлено діагноз: поверхнева травма волосистої частини голови, забій. Забій м`яких тканин голови в ділянці потилиці зліва та в привушній ділянці справа. Травматичне перерозтягнення м`язів шиї; - копію консультаційного висновку спеціаліста від 17.11.2022 згідно якого травма позивачки почала прогресувати і переросла у нейросенсорну втрату слуху одностороння з нормальним слухом на протилежному вусі 2 ст - справа та закупорки слухової труби; Згідно результатів огляду отоларинголога від 15.03.2023 року позивачці встановлено діагноз: змішана кондуктивна і нейросенсорна туговухість двостороння правобічна ІІ, лівобічна І ст. (а.с.16). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У зв`язку з отриманими травмами [PERSON] понесла витрати на лікування на підтвердження чого надано наступні документи: 1. Чек від 08.12.2022 року на суму 19 грн. 50 коп.; 2. Чек від 08.12.2022 року на суму 988.80 грн.; 3. Чек від 27.01.2023 року на суму 145 грн.; 4. Чек від 25.11.2022 на суму 833 грн. 02 коп.; 5. Чек на суму 250 грн. за консультацію лікаря; 6. Чек від 27.01.2023 року на суму 950 грн.; 7. Чек від 14.11.2022 року на суму 120 грн. 20 коп.; 8. Чек від 01,12.2022 року на суму 254 грн.; 9. Чек від 29.11.2022 року на суму 661 грн. 70 коп.; 10. Чек від 29.11,2022 року на суму 231 грн. 30 коп. 11. Чек від 09.11.2022 року на суму 469 грн. 10 коп.; 12. Чек від 08.12.2022 року на суму 16 грн. 14 коп.; 13. Чек від 05.02.2023 року на суму 759 грн. 52 коп.; 14. Чек від 10.12.2022 року на суму 916 грн. 69 коп.; 15. Чек від 06.01.2023 року на суму 360 грн. 05 коп. 16. Чек від 30.11.2022 року на суму 377 грн. 94 коп. (а.с.8-12). Загальна сума витрат на лікування становить 7 353.16 грн. Необхідність придбання ліків згідно наданих чеків підтвердилась медичними довідками та виписками, які були в медичній карті позивачки, та яка оглянута судом і стороною відповідачки. Не були необхідними тільки витрати на суму 564 грн. 10 коп., а саме, купівля шампуню, чек № 57782 (а.с.10). А тому суд приходить до переконання, що документально підтверджений розмір витрат на лікування становить 6789.06 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. За загальними положеннями моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку моральна шкода [PERSON] була завдана внаслідок дій [PERSON] , шляхом нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України з подальшими змінами від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку із завданням їй тілесних ушкоджень внаслідок протиправних дій відповідача, які супроводжувались перенесенням фізичного болю, та емоційним стресом, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням [PERSON] та вини останньої в її заподіянні, а тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу заданої діями відповідача моральної шкоди. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Таким чином характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач витрачала матеріальні ресурси\~ для організації свого життя та відновлення попереднього стану, зокрема позивачем не доведено що вона витрачала кошти для відновлення становища, що існувало до завдання їй шкоди. При цьому у позовній заяві та у судовому засіданні позивачем взагалі не вказано які саме\~ матеріальні ресурси вона витрачала для організації свого життя після спричинення їй фізичних та емоційних страждань. Крім того, під час розгляду справи з`ясовано, що між сторонами існує дрібний побутовий конфлікт, який в певній мірі вони провокують. Позивачем частково підтверджено письмовими доказами, зокрема медичними документами, факт того, що наслідки перенесеної травми призвели до зниженого настрою, пригніченості, чутливості, реакції замикання, настороги, невпевненості в собі, тривоги. Однак, виходячи з принципу справедливості та розумності, факту завдання\~ позивачу саме легких тілесних ушкоджень, та часткового обґрунтування в ході розгляду справи обсягу перенесених ним моральних страждань, суд вважає, що визначений розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн. є значно завищений, а тому дана шкода підлягає до відшкодування, в розмірі, який суд за своїм внутрішнім переконання вважає достатнім, а саме в сумі 3 000 грн. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем частково доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а тому первісний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди слід задовольнити частково на загальну суму 9789 грн. 06 коп. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в сумі 77 353 грн. 16 коп. за введення в оману і змушування оплатити неіснуючі завдані матеріальні та моральні збитки, то такий позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ст. 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В ст. 12 ЦПК України закріплено принцип змагальності, відповідно до якого цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачка не надала суду жодних доказів того, що відповідачка змушує її оплатити неіснуючі завдані матеріальні та моральні збитки чи вводить когось в оману. Навпаки, в судовому засіданні підтверджено, що позивачка (відповідачка за первісним позовом) завдала відповідачці (позивачці за первісним позовом) матеріальної та моральної шкоди, яку суд ухвали стягнути з позивачки (відповідачки за первісним позовом). Щодо стягнення з сторін судових витрат за первісним позовом. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, тому з відповідачки слід стягнути 206 гривень 73 коп. судового збору на користь держави. Щодо стягнення з сторін судових витрат за зустрічним позовом. Оскільки судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову повністю, то такі витрати залишаються за позивачкою (відповідачкою за первісним позовом). Щодо стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу за первісним позовом, то представник позивачки в судових дебатах заявив, що подасть відповідну заяву протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Попередній розрахунок таких витрат він зазначив у позові. Тому питання стягнення витрат на правничу допомогу з відповідачки на користь позивачки суд на даний час не вирішує. Щодо стягнення витрат понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Інтереси відповідачки у справі представляла адвокат Саварин Світлана Степанівна на підставі договору про правничу допомогу від 20.05.2025. До договору також надано додаткову угоду № 1 та Акт приймання виконаних робіт, згідно якого вартість послуг адвоката склала 11 000 грн. Також надано квитанцію про сплату коштів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача вказаних вимог дотримано та надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат. Клопотання про зменшення розміру таких витрат стороною позивачки не заявлялось. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивачки задоволено всього на 17,07%, тому й відповідно з неї на користь відповідачки слід стягнути 9122 грн. 30 коп. витрат понесених відповідачкою на правничу допомогу. Щодо дати складення судом повного тексту рішення. Вступна та резолютивна частина рішення проголошені судом 06 листопада 2025 року о 16.07 год. З 10 листопада по 14 листопада 2025 року суддя Бабій О.М. перебувала на навчанні у Львівському регіональному відділенні Національної шкоди судді України, тому повний текст рішення не міг бути складений у строк 10 днів з моменту проголошення вступної та резолютивної частини. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України,

Outcome: partial