Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області надійшла позовна заява Львівського державного університету безпеки життєдіяльності до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані освітні послуги. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.08.2023 року між [PERSON] та Львівським державним університетом безпеки життєдіяльності (ЛДУ БЖД) було укладено договір про надання платної освітньої послуги для підготовки іноземців та осіб без громадянства № 272-ІПБ/23 від 27.08.2023 року, згідно якого відповідач брав на себе фінансові зобов`язання щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу [PERSON] позивачем. Договір є невід`ємним додатком до договору про навчання у закладі вищої освіти № 272-ІПБ/23 від 27.08.2023року. Згідно з п. 3 розділу ІІ договору замовник (відповідач) зобов`язаний своєчасно вносити плату за надання платної освітньої послуги в розмірах, у термін та в порядку, встановлені договором. Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить еквівалент 6800 дол. США. За весь період навчання позивач відповідно до державних стандартів освіти та умов договору належно надавав здобувачу освітні послуги, жодних претензій та скарг з боку відповідача щодо надання освітніх послуг не надходило. Відповідно до п.2 Розділу ІІІ договору вартість платної освітньої послуги за 2023/2024, а також за 2024/2025 навчальний рік складає екв. 1700 дол.США. Відповідно до п.4 Розділу ІІІ договору здобувач вносить плату щосеместрово двома однаковими платежами по 50% річної вартості: перший платіж до 25.08 кожного навчального року, другий до 10 лютого поточного навчального року. Однак, відповідачем оплата за надані освітні послуги за 2024-2025 навчальний рік не була внесена, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем згідно договору у сумі 11776,84 грн. 19.03.2025 року відповідно до наказу ЛДУ БЖД № 324-НК/90 здобувача [PERSON] було відраховано з ЛДУ БЖД. З метою погашення заборгованості за надані освітні послуги позивачем на адресу відповідача було направлено листи (претензію) № 9001-2580/90 12 від 10.06.2025 року з проханням ліквідувати заборгованість. Однак, заборгованість відповідачем не була ліквідована, при цьому відповідач стверджувала, що неодноразово попереджала позивача, що здобувач не буде навчатися, але таких заяв до закладу не надходило. А вже після отримання відповідної заяви про відрахування здобувача за власним бажанням, 19.03.2025 його було відраховано. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь державного університету безпеки життєдіяльності заборгованість за надані освітні послуги у розмірі 11776,84 грн. згідно з Договором та судові витрати у розмірі 3028 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача у позові просив розглядати справу у спрощеному провадженні. Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. До суду від відповідачки надійшов відзив на позов, в якому вона не заперечує факт укладання договору від 27.08.2023. Вказує, що її син [PERSON] навчався у вказаному закладі з 01.09.2023 по 24.01.2025. тому плата за навчання за період 2023-2024 та за перший семестр 2024 (з вересня по січень включно) нею була внесена в повному обсязі. Однак, 24.01.2025 [PERSON] був змушений виїхати за кордон, оскільки йому було відмовлено у відкритті візи щодо перебування у країні, і з цього часу до України не повертався, не відвідував навчальний заклад, не отримував послуги університету. Відповідачка неодноразово попереджала заклад, що син не буде навчатися у закладі і залишає територію України. 17.03.2025 відповідачкою подано заяву до закладу про відрахування сина за власним бажанням. Про наявність заборгованості відповідачку повідомили лише у червні 2025. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки сторони звільняються від відповідальності за порушення зобов*язань за договором, якщо порушення стали наслідком непереборних обставин, а її син ще й зобов*язаний дотримуватись вимог законодавства України, правил в`їзду і виїзду з України тощо. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, вказаних у позові. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ч.ч. 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою ухвалення рішення у даній справі є 11.11.2025, тобто дата складання повного тексту рішення. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилали сторони, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 73 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. З дослідженого договору про надання платної освітньої послуги № 272-ІПБ/23 від 27.08.2023, укладеного між [PERSON] та ЛДУ БЖД, слідує те, що ЛДУ БЖД бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання останнього на денній формі, освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавра, за напрямом підготовки 261 «Пожежна безпека». Згідно з п. 3 розділу ІІ договору замовник (відповідач) зобов`язаний своєчасно вносити плату за надання платної освітньої послуги в розмірах, у термін та в порядку, встановлені договором. Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ договору, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить еквівалент 6800 дол. США. Відповідно до п.2 Розділу ІІІ договору вартість платної освітньої послуги за 2024/2025 навчальний рік складає екв. 1700 дол.США. Відповідно до п.4 Розділу ІІІ договору здобувач вносить плату щосеместрово двома однаковими платежами по 50% річної вартості: перший платіж до 25.08 кожного навчального року, другий до 10 лютого поточного навчального року. 17.03.2025 від відповідачки до ЛДУ БЖД надійшла заява про відрахування [PERSON] за власним бажання. Відповідно до наказу ЛДУ БЖД № 324-НК/90 від 19.03.2025 здобувача [PERSON] було відраховано з ЛДУ БЖД. Згідно довідки-розрахунку заборгованість відповідачки з оплати вартості наданих освітніх послуг складає 11776,84 грн. Така заборгованість складається з наступного. Так, вартість навчання за 12 міс. (2 курсу) дорівнює 1700 дол.США (екв.). Вартість навчання за лютий-березень 2025 (2 семестру) вираховується наступним чином: 1700:12 міс. х 2 міс. (лютий березень 2025) = 283,33 дол.США., що і складає у перерахунку на грн. - 11776,84. Також, судом встановлено, що ЛДУ БЖД направляв відповідачці претензію № 9001-2580/90 12 від 10.06.2025 року про оплату заборгованості за навчання, на яку отримано відповідну відповідь, проте оплату не проведено. Договір про надання послуг навчання відноситься до договорів про надання послуг, питання про які регулюються главою 63 ЦК України. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що відповідачка не дотрималася умов договору, а тому повинна сплатити заборгованість за надані послуги. При цьому суд відхиляє її доводи щодо необґрунтованості позовних вимог, оскільки вона була обізнана з умовами та правилами Договору, проте заяву про відрахування сина з навчання подала лише 17.03.2025, після чого 19.03.2025 і було видано відповідний наказ ректору, а заборгованість нараховано згідно з договором лише за лютий березень 2025 до відрахування [PERSON] з навчального закладу. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved