Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом, який сформовано в системі «Електронний суд», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 440,00 грн, а також судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що 28 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] уклали кредитний договір № 196604715. Вказаний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання ним одноразового персонального ідентифікатора MNV2N88C, який був надісланий на його номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. За загальними умовами вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак у подальшому відповідач не виконував свої зобов`язання щодо повернення наданого йому кредиту та не здійснював оплату процентів згідно графіку платежів, в зв`язку із чим його заборгованість за договором кредиту становить 21 440,00 грн. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року, укладеним із відповідачем. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року, укладеним із відповідачем. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого на користь ТОВ «Юніт Капітал» було відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному кредитному договору. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал», у якому просить позов задовольнити частково. Вказує, що згідний із вимогами про стягнення із нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10\~000,00 грн. Однак заперечує проти стягнення відсотків за кредитним договором, оскільки вони нараховані поза строком кредитування та не у відповідності до умов договору. Також заперечує щодо стягнення із нього витрат на професійну правничу допомогу, оскільки сума таких витрат, вказана у позовній заяві, не підтверджена належними доказами та є необґрунтованою. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні позов визнали частково з підстав, вказаних у відзиві. Також наголосили на неспівмірності заявленого позивачем розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаної роботи. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 28 квітня 2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 196604715, який підписаний відповідачем електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора MNV2N88C. За умовами цього договору кредитодавець надає позичальнику кредит на суму 10 000,00 грн строком на 98 днів (п.п. 1.1, 1.2). Відповідно до п. 2.1.1.6 цього договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Відповідач отримав кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення від 28 квітня 2021 року та повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 24 вересня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250918/44454-БТ та випискою по рахунку за картою № [NUMBER] . Обставини щодо укладення вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів визнано відповідачем у судовому засіданні. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за кредитним договором та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього перед кредитором виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. До укладення кредитного договору з відповідачем 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року. 28 листопада 2019 року укладено додаткову угоду № 19 до зазначеного договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 та викладено його в новій редакції, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року укладено додаткову угоду № 27 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2022 року. 31 грудня 2022 року укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2023 року укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 143 від 20 липня 2021 року до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року в розмірі 19 880,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавець засвідчує, що 28 квітня 2021 року [PERSON] було видано кредит у сумі 10 000,00 грн строком на 98 днів. Станом на 20 липня 2021 року борг відповідача за кредитним договором становив 19 880,00 грн, а саме: 10 000,00 тіло кредиту, 9880,00 проценти за кредитом. При цьому за цей період позичальником кошти на погашення кредиту не вносилися. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк якого закінчується 04 серпня 2021 року. Вказаним договором передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку до договору (п. 4.1). 03 серпня 2021 року укладено додаткову угоду № 2 до зазначеного договору факторингу № 05/0820-01, якою строк його дії продовжено до 31 грудня 2022 року. 30 грудня 2022 року укладено додаткову угоду № 3 до зазначеного договору факторингу № 05/0820-01, якою строк його дії продовжено до 30 грудня 2024 року. Також надано реєстр прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року щодо відступлення ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року в розмірі 21 440,00 грн. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року відносно [PERSON] , що був складений ТОВ «Таліон Плюс», який відступив право вимоги ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», підтверджує, що ТОВ «Таліон Плюс» на суму неповернутого кредиту донарахував проценти за ставкою 1,30 % у день (по 130,00 грн щодня) за 12 днів, які склали суму 1560,00 грн. Станом на 31 липня 2023 року борг відповідача за кредитним договором становив 21 440,00 грн, а саме: 10 000,00 тіло кредиту, 11 440,00 проценти за кредитом. 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 до договору. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року та акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитними договорами до боржників, зокрема і до [PERSON] за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року в розмірі 21 440,00 грн, з яких: 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 11 440,00 заборгованість за відсотками. Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладених договорів, а тому до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Крім того, до позовної заяви подано наступні документи: - алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів; - алгоритм дій споживача у ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти на укладення кредитного договору; - довідку щодо дій позичальника в ІТС ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій викладені умови кредитування (оферта), які були запропоновані кредитодавцем та прийняті позичальником [PERSON] (акцепт) шляхом підписання договору № 196604715 від 28 квітня 2021 року о 20:38:34 одноразовим ідентифікатором MNV2N88C, який був відправлений позичальнику на номер телефону [NUMBER] ; - заявку [PERSON] на отримання грошових коштів в кредит від 28 квітня 2021 року в розмірі 10 000,00 грн; - Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»; - паспорт споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору № 196604715 від 28 квітня 2021 року; - графік платежів з розрахунку застосування дисконтної процентної ставки протягом всього строку дії договору; - виписку директора ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» з особового рахунка за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року відносно [PERSON] , відповідно до якої сума заборгованості відповідача не змінилась та станом на 25 червня 2025 року становить 21 440,00 грн. У ч.ч. 1, 3 ст.\~509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст.\~627\~ЦК України відповідно до ст.\~6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~638\~ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, які відповідно до вимог ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України суд ураховує при виборі і застосуванні норм права до спірних спірних правовідносин. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст. 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625\~ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст.\~6\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.ст. 1077, 1078\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд звертає увагу на те, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги, а саме: факт укладання кредитного договору, факт набуття права вимоги та факт наявності заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 21 440,00 грн шляхом надання належних та допустимих доказів, які містяться у матеріалах справи та не спростовуються доводами відповідача. Зазначена вище заборгованість підтверджується представленими позивачем розрахунками заборгованості, які не спростовані відповідачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст.\~204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Із наданих позивачем доказів, які містяться у матеріалах справи, встановлено факт виникнення кредитних зобов`язальних правовідносин. Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів сплати кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і на рахунок позивача ТОВ «Юніт Капітал», до якого перейшло право вимоги за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року. Відповідач на час укладення кредитного договору був обізнаний із процентною ставкою за користування кредитними коштами, загальними витратами за кредитом, загальною вартістю кредиту. Проте свої зобов`язання у визначений договором строк щодо повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Так, п. 1.2 кредитного договору № 196604715 від 28 квітня 2021 року передбачено, що кредит надається строком на 98 днів. Відповідно до п. 1.4 цього договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,65 відсотків у день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процентна ставка). Згідно з п. 1.5 кредитного договору № 196604715 від 28 квітня 2021 року на умовах, викладених у п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 1,30 відсотків у день від суми кредиту за час користування ним (базова процентна ставка). Водночас п. 1.6 цього договору визначено, що умови нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосовуються за умови, що кожен із чергових платежів здійснений не пізніше строку, вказаного в графіку платежів за цим договором. Сторони погодили, що в разі прострочення повернення будь-якого з платежів за цим договором, умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою, починаючи з наступного дня, що слідує за датою платежу. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», проценти за кредитним договором за період з 29 квітня 2021 року до 12 травня 2021 року (дати першого платежу, вказаної у графіку) нараховано первісним кредитором за ставкою 0,65 % у день. Оскільки відповідачем не внесено перший платіж за цим договором згідно з погодженим сторонами графіком, з 13 травня 2021 року по 20 липня 2021 року проценти нараховано за ставкою 1,30 % у день. Натомість ТОВ «Таліон Плюс» донараховано проценти за ставкою 1,30 % у день за період з 21 липня 2021 року по 01 серпня 2021 року, тобто в межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, нарахування процентів відповідає умовам укладеного між сторонами договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не виконав своїх обов`язків за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року, а тому наявні законні підстави для стягнення з позичальника на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості в розмірі 21 440,00 грн, яка складається із: 10 000,00 тіло кредиту, 11 440,00 проценти за кредитом. Отже, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. У позовній заяві ТОВ «Юніт Капітал» заявлено про стягнення з [PERSON] 7000,00 грн понесених витрат на правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав копії договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, що укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» і ТОВ «Юніт Капітал», а також додаткової угоди № 25770528852 від 05 червня 2025 року до зазначеного договору. Відповідно до п. 3.3 вказаного договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до договору. Згідно з п. 3.4 договору після належного виконання доручення адвокатське бюро надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. За змістом акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» було надано Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» такі послуги: - складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року - 2 год - 5000,00 грн; - вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року - 2 год - 1000,00 грн; - підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року на рахунок позичальника [PERSON] - 1 год - 500,00 грн; - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 196604715 від 28 квітня 2021 року на рахунок позичальника [PERSON] - 1 год - 500,00 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 7000,00 грн. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Із вказаного слідує, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 відступила від висновку, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). У частині 3 статті 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У даному випадку вивчення матеріалів справи і складання позовної заяви охоплюються єдиним поняттям підготовкою позову, тому розмежовувати окремі етапи його підготовки є безпідставним. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги шаблонність позовної заяви (зміна обставин справи та даних боржників), зважаючи на доводи відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаної роботи, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід визначити у розмірі 4000,00 грн. Крім того, слід зазначити, що представник позивача адвокат Тараненко А. І. не брав участі в жодному судовому засіданні, а складання позовної заяви та клопотань, враховуючи типовість даної категорії справ, не може займати значного часу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: approved