Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СУПЕРІУМ» звернулось до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, 10.09.2021 року між Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та відповідачем у справі було укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 98112804000. Щодо звернення позивача з даним позовом, представник зазначив, що первісний кредитор відступив право вимоги за кредитним договором, в подальшому фактор здійснив передачу прав вимоги позивачу. Представник зазначає, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 88\~236, 22 гривні. З урахуванням викладеного представник позивача просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 12 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами на адресу суду 19.05.2025 року (вх.№ 19143) за підписом відповідача надійшли письмові пояснення на позовну заяву про стягнення заборгованості. Так, відповідно до пояснень відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. В обґрунтування позиції відповідач зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання кредитних коштів від первісного кредитора. Відсутні докази про існування заборгованості. Надані до позову реєстр Боржників є фото-шопом, а тому зазначені документи не можуть підтверджувати, як факт укладення кредитного договору, надання коштів, так і факт передачі прав вимоги (а.с.60-64). Чергове судове засідання у справі призначено на 13 листопада 2025 року. Сторони до суду не з`явились. Згідно прохальної частини позовних вимог, представник позивача просить розгляд справи провести за відсутності сторони позивача та просить позов задовольнити (а.с.6). Відповідач про час та місце слухання справи повідомлявся, раніше надав суду письмові пояснення щодо позову, та висловив свою думку щодо заявлених позовних вимог. Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача звернувся на адресу суду з заявою про слухання справи за його відсутності, відповідач повідомлявся встановленому законом порядку, а відтак підстав для відкладення слухання, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2021 року між первісним кредитором Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та відповідачем було укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського/рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 98112804000. Відповідно до п. 1.1. Договору, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває Клієнту та обслуговує на умовах Тарифного плану розміщеного на сайті й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»), поточний рахунок, який обслуговується згідно цього Договору-анкети та Правил споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК». Відповідно до п. 1.2. Договору, Банк встановлює ліміт овердрафту(надає кредит), на Картковому рахунку Клієнта, а Клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим Договором-анкетою та Правилами. Відповідно до п. 1.3. Договору, Банк має право надавати, а Клієнт отримувати послуги та/або сервіси Банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем Банку в порядку, викладеному у Правилах. Відповідно до п. 1.4. Договору, Правила після підписання Сторонами Договору анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір-анкету, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі-анкеті та в Правилах. Підписи Сторін під цим Договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання Сторонами цього Договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому Договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах (а.с.10-19;20). Так, відповідно до п. 2.1.1 ліміт кредитування встановлюється у розмірі: 50\~000 гривень. Строк дії ліміту кредитування: з дати укладення договору по 20.09.2023 рік. На підтвердження факту права вимоги за кредитним договором, судом встановлено, що 23.01.2024 року, між первісним кредитором та позивачем було укладено Договір факторингу за умовами якого до Нового кредитора перейшло право вимоги до відповідача, що підтверджується реєстром Боржників до Договору Факторингу № 254 від 23.01.2024 року (а.с.23-29). Вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст.638ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 3 ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2ст.19 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справист.79 ЦПК України. Згідно письмових заперечень за підписом відповідача, які були направлені на адресу позивача, останній заперечує виниклу заборгованість, та зазначає про відсутність в матеріалах справи первинних документів. Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно дост.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254 (в редакції, що діяла з часу відкриття кредитного ліміту відповідачу та до 04.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час судового розгляду). Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 у справі № 619/1384/21, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Таким чином, саме виписка по картковому рахунку є належним і допустимими доказом, що підтверджує виконання позивачем умов договору в частині встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування позивачем кредитними коштами. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду Договір-Анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 98112804000 від 10.09.2021р; Анкету-Заявку на надання споживчого кредиту, договір факторингу № 254 від 23.01.2024 року; Виписку з реєстру боржників; платіжну інструкцію № 192 від 23.01.2024 року; вимогу про усунення порушень основного зобов`язання. В той\~же час,\~позивачем не\~надано - виписки з\~карткового рахунку\~відповідача,\~а також\~детального розрахунку\~заявленої суми\~заборгованості,\~з якого\~було б\~можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто на підставі яких суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості, позивачем надано не було і без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку. З даного приводу суд зауважує, що позивач не відреагував на заперечення відповідача не надав доказів на спростування обставин викладених у письмових заперечень, не надав клопотання про витребування доказів на підтвердження обставин позову. Єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу в якому зазначено, що ТОВ «ФК«СУПЕРІУМ» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, сума заборгованості становить 88\~236, 22 гривень. Проте, суд вважає, що зазначений документ не є належним доказом наявності заборгованості, оскільки не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за кредитним договором. Фактично доданий витяг сам по собі не підтверджує розмір заборгованості, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачем, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування. При цьому з вказаного витягу не вбачається станом на який час виникла заборгованість, у які періоди здійснювалась оплата, нараховувались відсотки та у якому розмірі, а отже встановити чи відповідають здійснені нарахування умовам укладеного з відповідачем договору встановити не можливо. Будь якого іншого, розрахунку заборгованості позивачем не надано. Розмір заборгованості, який вказано у Реєстрі боржників, не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. Отже, на підтвердження вимог про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором, позивачем не надано доказів, які б підтвердили факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Згідно з ч. 6ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed