Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Берестинської міської ради про повернення дітей матері. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що вона є матір`ю малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2025 року дітей було відібрано без позбавлення батьківських прав, так як позивач не в повній мірі забезпечувала фізичний, культурний, духовний і соціальний рівень життя своїм дітям, а саме: не займалася їх вихованням та утриманням, не забезпечувала належні умови для їх харчування, проживання та лікування, не цікавилася їх життям та здоровям. Цим же рішенням з позивача стягнено аліменти на дітей. Неповнолітніх було передано до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] вказує на те, що станом на сьогоднішній день відсутні обставини, які були підставою для відібрання у неї малолітніх дітей. Позивачка готова піклуватися про дітей, виконувати свої батьківські обов`язки належним чином, не вживає алкогольних напої, не має поганих звичок, створила належні умови для проживання та розвитку дітей. Позивачка офіційно не працює, але отримує виплати від держави, оскільки її чоловік рахується безвісти зниклим. [PERSON] проведено в будинку проведено ремонт, тому санітарно-побутові умови в задовільному стані, для дітей є спальні місця, іграшки, приладдя, для розвитку та навчання. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким повернути малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матері та припинити стягнення аліментів. В судове засідання від [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Розгляд справи просила проводити за її відсутності. Представник Органу опіки та піклування Берестинської міської ради направила до суду клопотання про слухання справи за відсутності повноважного представника міської ради , проти задоволенння позовних вимог не заперечують. Долучили висновок органу опіки та піклування Берестинської міської ради про доцільність повернення малолітніх дітей. Треті особи [PERSON] направила до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та повернення їй дітей, представник КЗ "Берестинський ЦСС" Сіліна С.Ю. в заяві також не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України). Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По справі встановлено, що [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Свідоцтва про народження. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2025 року за результатами розгляду цивільної справи № 626/3256/24, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Окрім того, вказаним рішенням ухвалено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на користь юридичної або фізичної особи, якій будуть передані діти, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вказані вище обставини, підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2025 року у справі № 626/3256/24 та в силу приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що підставою для відібрання дітей від матері [PERSON] слугували неналежні та небезпечні для дітей умови проживання. Рішенням Виконавчого комітету Берестинської міської ради №129 від 06.03.2025 року створено прийомну сім`ю на базі сім`ї [PERSON] та [PERSON] та з 10.03.2025 року на виховання та спільне проживання влаштовано дітей, позбавлених батьківського піклування: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ч. 1 ст.14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держава-учасниця забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за цим зверненням, коли компетентні органи відповідно до судових рішень, прийняті відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, якщо батьки жорстоко подаються з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення про місце проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яке розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за повідомленням, коли це додається найкращим інтересам дитини. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини закладені на підставі багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР . Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися в реалізацію цього права, з огляду на те, коли втручання розвивається згідно із законом і є невідповідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенню чи злочинам, для захисту здоров`я. моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Отже, положення про права батьків і дітей бути у порядку один з одним не можна пояснити на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За правилом частини першої статті 170 СК України суд може приймати рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу , а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому випадку дитина передається другому з батьків, баби, дітей, інших батьків - за їх бажанням або органами опіки та піклування. Під час прийняття рішення про відібрання дитини від батьків або одного з ними без прийняття їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Як було вище встановлено судом, рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 29.01.2025 року за результатами розгляду цивільної справи № 626/3256/24, малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Підставою для відібрання дітей від матері [PERSON] стало тривале невиконання батьківських обов`язків , яке виразилось у неналежному вихованні, піклуванні, розвитку та утриманні своїх дітей. Відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо зникнуть причини, які перешкодили належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали. Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі зазначеної статті судам необхідно перевірити наявність довідок щодо інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про виникнення перешкоди на повернення дитини її батькові (одному з батьків). У протилежному випадку створюються умови для безпідставної передачі дитини її батькові та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушує мету справедливого рівноваги між інтересами батьків та дітей. Вказані висновки зроблені у постанові КЦС/ВС від 09.09.2020 року за результатами розгляду справи № 400/936/18, яку суд в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. З довідки Берестинського ВДВС №33501 від 20.06.2025 р. вбачається, що на виконанні у Берестинському ВДВС перебуває виконавчий лист № 626/3256/24 від 20.01.2025 р., про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини. За вищевказаним виконавчим листом відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Згідно довідки-характеристики, наданої Миколо-Комишуватським старостинським округом Берестинської міської ради № 159 від 08.09.2025 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , а фактично проживає в [ADDRESS] , в будинку, що належить її чоловіку- [PERSON] . [PERSON] офіційно не працює, отримує грошове забезпечення зниклого безвісти чоловіка [PERSON] . Алкогольні напої [PERSON] не вживає, стосунки з сусідами має добрі, скарг щодо її поведінки від мешканців старостинського округу не надходило. 26.09.2025 року начальником ССД Берестинської міської ради Сіліною Н.В. , головним спеціалістом ССД Берестинської міської ради Дем`яник Н.Л. було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. Із наявного у матеріалах справи Акту обстеження умов проживання від 26.09.2025 року вбачається, що на момент обстеження будинку, в житлі умови проживання гарні, наявне пічне та газове опалення, в будинку підключено водопостання, встановлено бойлер, пральну машину, морозильну камеру, електроплиту, проведено кометичний ремонт. Для дітей створено окрему кімнату, в якій розміщено двоповерхове ліжко та облаштовано місце для дозвілля. Згідно висновку Органу опіки від 13.11.2025 встановлено, що мати дітей змінила своє ставлення до виховання дітей, спілкується з ними, поки вони перебувають в прийомній родині, проявляє турботу, облаштувала житло для комфортного проживання дітей. Орган опіки та піклування, Берестинської міської ради вважає доцільним повернути малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , для подальшого виховання матері [PERSON] , що відповідає інтересам дітей. Таким чином, суд констатує, що в рамках розгляду справи знайшло своє підтвердження факти, що відсутні причини, які перешкодили належному вихованню позивачкою [PERSON] її малолітніх дітей та слугували підставою ухвалення судом рішення від 29.01.2025 року про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що [PERSON] є турботливою матір`ю, яка любить своїх дітей, піклується про них, здатна забезпечити дітям фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес та проявляє турботу до дітей, здатна забезпечити дітей всіма необхідними умовами для проживання, у зв`язку з чим, у суду наявні всі обґрунтовані підстави для висновку, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підлягають поверненню матері. Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, враховуючи визнання позовних вимог, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. На підставі та

Outcome: approved