Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, та просить суд визнати за нею, право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,6 м2, житловою площею 28,1 м2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09.03.2023 було розірвано шлюб між сторонами, що був зареєстрований 15.09.2007. Згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2009 відповідач придбав квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п.1 та 11 договору, [PERSON] отримав у власність квартиру зі згоди дружини. Тож, вказану квартиру сторонами придбано у період спільного проживання та є спільною власністю сторін та позивачка має право на її частину. Представник позивача в судовому засіданні в режимі ВКЗ позов підтримала та просила суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов від відповідача до суду не надходили. Тому суд, за згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 09.03.2023 було розірвано шлюб між сторонами, що був зареєстрований 15.09.2007. Рішення набрало законної сили 11.04.2023 (а.с.44-46). Згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2009 (а.с.51-52), [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Реєстрацію права власності на вказану квартиру проведено 07.10.2009, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.50). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з роз`ясненнями пунктів 23-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У постановах від 25.11.2015, 12.10.2016 ВСУ висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Аналогічні висновки містяться в ухвалах ВСС від 27.03.2013, 11.02.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Позивачем перелічено майно, що придбане сторонами у період шлюбу та яке він бажає розділити, виходячи з положень статей 60, 61 СК України, як майно яке є спільним майном подружжя, оскільки набуте під час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, ним не було подано відзиву на позов, не надано жодного доказу, який би підтвердив, що джерелом набуття майна не є спільні сумісні кошти подружжя. Тоді як, у п.11 Договору купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що покупець діє зі згоди своєї дружини [PERSON] , висловленої в заяві. Врахувавши вищезазначене, суд вважає, що є передбачені законом підстави для поділу спільного майна подружжя, придбання якого підтверджено позивачем у період шлюбу, тому позов слід задовольнити. З урахуванням ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, тобто у повному обсязі. На підставі\~викладеного,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~60,61,70\~СК України,\~

Outcome: approved