Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

у серпні 2025 року адвокат Веремій Тетяна Миколаївна в інтересах [PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про позбавлення його батьківських прав по відношенню до доньки - [PERSON] , [INFO] та стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Позов обґрунтовано тим, що Позивач з 13.08.2014 року перебувала у шлюбі з Відповідачем, однак рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2017 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу Відповідач ухиляється від виховання дитини, особистим життям дитини не цікавиться та ніякої участі у вихованні не приймає. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Представник позивача надіслала до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, зазначивши, що після подання позовної заяви до суду було отримано від відповідача нові докази, а саме заява про надання згоди на позбавлення батьківських прав та відмову від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини та заява про надання згоди на усиновлення дитини, які були відсутні на момент подання позову до суду. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі. Також Позивач у судовому засіданні пояснила, що Відповідач покинув сім`ю коли дочці було 3-4 роки, після чого не спілкується з дитиною, матеріально її не забезпечує. У спілкуванні з Позивачем декілька разів обіцяв сплачувати аліменти добровільно, тому Позивач не подавала позов про стягнення аліментів у судовому порядку. Коли Відповідач ще проживав у сім`ї, він страждав «ігроманією», а саме займався комп`ютерними іграми, проводив за ними майже увесь свій час, не працював, вихованню дитини жодної уваги не приділяв. На даний час Позивач перебуває у новому шлюбі, дочка має дуже близькі довірливі стосунки з нинішнім чоловіком Позивача, називає його батьком, бажає, щоб він її удочерив. Також Позивач вказує, що біологічний батько взагалі не виявляє інтересу до дитини, а зустрівши її у місті лише привітався, не зупинився та не вступив з дочкою у контакт, навіть після того як дочка його покликала. Представник Позивача адвокат Веремій Т.М. в судовому засіданні пояснила, що Відповідач, який є біологічним батьком [PERSON] , близько 8 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, страждає «ігроманією», зокрема є учасником багатокористувацької онлайн-гри World of Tanks, взагалі не виявляє відносно дитини батьківської турботи та не спілкується з нею, навіть після початку збройної агресії рф не поцікавився безпекою доньки. Позивач перебуває у новому шлюбі і відчима дитина вважає батьком, до нього звертається як до батька. Висновок органу опіки і піклування щодо недоцільності усиновлення вважає необ`єктивним та прийнятим без врахування усіх обставин, без спілкування з батьком. Вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає позбавлення Відповідача батьківських прав, оскільки це надасть можливість її удочеріння особою, яку вона вважає своїм батьком, проживає з ним однією сім`єю та між ними склалися теплі родинні стосунки. Відповідач написав заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно дочки, що свідчить про відсутність будь-якого інтересу до дитини та її подальшої долі. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в частині позбавлення Відповідача батьківських прав, пославшись на висновок органу опіки та піклування про недоцільність такого позбавлення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, думку неповнолітньої [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивач та Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2014, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.04.2017 у справі № 750/540/17 розірвано (а.с. 11-12). Від даного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Позивач разом з дочкою зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 25.07.2025 року (а.с. 13,14). Згідно з інформацією медичної декларації дитини №0001-3МІК-1000, законним представником та довіреною особою пацієнта є мати [PERSON] , батько [PERSON] не приймає участі в житті своєї доньки (а.с. 16). Відповідно до довідки - згоди суб`єкта персональних даних на їх обробку, [PERSON] здійснює опіку (піклування) щодо [PERSON] та надає дозвіл на обробку та використання персональних даних дитини (а.с. 17). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 28.04.2022, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 23). Довідкою з Чернігівської гімназії №29 Чернігівської міської ради №113 від 29.07.2025 підтверджено, що батько [PERSON] , учениці 5 класу, [PERSON] , в період з 1 вересня 2020 року по теперішній час не брав участі у вихованні, не цікавився шкільним життям доньки. На батьківських зборах не з`являвся, з класним керівником не спілкувався (а.с. 24). [PERSON] , згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків з 2023 по 2025 рік, має стабільний заробіток, що дасть можливість самостійно утримувати дитину (а.с. 19-21). Також, [PERSON] має позитивну характеристику з місця роботи від 26.07.2025 (а.с. 22). Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» [PERSON] не знятої або не погашеної судимості не має (а.с. 15). Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №3521, зазначається, що психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання відсутні (а.с. 18). Свідок [PERSON] пояснила суду, що є матір`ю Позивача та рідною бабою її малолітньої доньки, вони проживають однією сім`єю разом із нинішнім чоловіком Позивача, до якого онука має прихильність, називає його батьком та який надає необхідне забезпечення сім`ї, виховання дитині та бажає її удочерити. Перший чоловік дочки та батько малолітньої [PERSON] - Відповідач у справі також після народження [PERSON] певний час проживав разом зі свідком та сім`єю у квартирі свідка, приблизно до досягнення [PERSON] 3 років. У цей період він не проявляв до дитини батьківської турботи, при цьому будучи залежним від комп`ютерної гри, увесь свій час проводив за комп`ютером, не приділяв доньці жодної уваги, в азарті гри зачасту вживав нецензурну лайку, не звертаючи уваги на присутність поряд доньки. Також Відповідач ніде не працював, жодного матеріального забезпечення своїй сім`ї не надавав і не міг надавати, натомість мали місце факти, коли він забирав із квартири речі, які не повертав, зокрема дитячі санки своєї доньки. Коли почалося повномасштабне вторгнення рф до України, і дочка свідка - Позивач почала проходити службу у ЗСУ, а [PERSON] залишилася зі свідком, знаючи про це, Відповідач все рівно не поцікавився дитиною, жодного разу не з`явився за місцем її проживання, не запропонував допомоги чи батьківського піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України в судовому засіданні було заслухано думку малолітньої [PERSON] щодо питання участі Відповідача у її вихованні. [PERSON] повідомила суду, що вона проживає разом зі своєю матір`ю та її чоловіком [PERSON] , якого вважає своїм батьком і хоче з ними жити далі. Свого біологічного батька на ім`я [PERSON] , вона не сприймає, позитивних емоцій до нього не має. Також зазначила, що [PERSON] «поганий», бо не спілкується з нею, не телефонує, не вітає з днем народження, при випадковій зустрічі у місті в 2023 році привітався і пішов, навіть не зупинився. Малолітня вказала, що «не хоче, щоб [PERSON] був її батьком». Крім того, Представник Позивача надала до суду копії засвідчених приватним нотаріусом заяв [PERSON] , з яких вбачається що Відповідач відмовляється від дитини - [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а також надає згоду на усиновлення дитини (а.с. 39, 40). Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, відповідно до висновку, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 591 від 10 листопада 2025 року, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 42). Також, у висновку зазначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України), тому доцільне до застосування лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності винної поведінки в діях батьків. Позбавлення батьківських прав впливає на усе подальше життя дитини, вона позбавляється рідної сім`ї. Позбавлення батьківських прав доцільне до застосування лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності винної поведінки в діях батьків. Зважаючи на те, що матір`ю не вживалися превентивні заходи впливу відносно батька, позбавлення батьківських прав є передчасним і не відповідає інтересам дитини, а тому комісія з питань захисту прав дитини вирішила надати рекомендації органу опіки та піклування, для прийняття рішення про затвердження висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10.11.2023 у справі №401/1944/22, провадження № 61-10115св23 зазначив, що Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце мають бути поставлені якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, посилався на те, що Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться дочкою, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав та не враховає його, оскільки згаданий висновок не узгоджується з іншими доказами у справі. У матеріалах справи наявні достатні докази, які підтверджують винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Суд також погоджується з доводами сторони Позивача, що висновок про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав, зроблений без спілкування працівників органу опіки та піклування безпосередньо з батьком, не може вважатися таким, що прийнятий на підставі повного та всебічного з`ясування обставин. Факт неявки Відповідача на розгляд питання про позбавлення його батьківських прав до органу опіки та піклування підтверджує його повну байдужість до результатів вирішення даного питання, а отже і до долі власної дитини. Нотаріально посвідчені відмова від батьківських прав щодо своєї доньки та згода на її усиновлення іншою особою повною мірою відображають ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дочки. За таких обставин, суд не вбачає підстав для збереження правового зв`язку між Відповідачем та малолітньою [PERSON] , як батька та доньки, а зважаючи на тривалість нехтування своїми батьківськими обов`язками, не погоджується з висновком органу опіки та піклування про передчасність застосування такого заходу як позбавлення батьківських прав. Позивач також заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що [PERSON] проживає з Позивачем, а також обов`язок батька приймати участь в утриманні неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з Відповідача на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ч. ч. 2, 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у частині вимоги про стягнення аліментів, з Відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. Враховуючи принцип диспозитивності та відсутність вимоги про відшкодування сплаченого Позивачем судового збору за подачу позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд залишає ці витрати за Позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved