Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Адвокат Заболотній П.Л. в інтересах позивачки звернувся до суду з цивільним позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна посилаючись на те, що з червня 2003 року позивачка проживала з відповідачем, як одна сім`я без укладення шлюбу, вели спільне господарство, були об`єднані спільним побутом та мали спільний бюджет, друзі та знайомі вважали їх подружжям, вони разом відвідували різні свята та події, що підтверджується фотокартками разом з ними та їх знайомим та друзями. 07.10.2005 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується світлокопією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . В період до моменту укладення шлюбу позивачкою та відповідачем було придбано будівельні матеріали (незавершене будівництво житлового будинку) та побудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, у 2015 році за спільні кошти позивачка та відповідач придбали автомобіль Skoda Fabia, 2002 року випуску. 27.03.2021 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується світлокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Так як майно придбано за спільні кошти, то позивачка має право на частину від всього майна, яке набуте під час фактичних шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу позивачка намагалася в досудовому порядку врегулювати даний спір, та направляла на адресу відповідача пропозицію досудового врегулювання спору та в добровільному порядку пропонувала розділити майно, а саме: транспортний засіб марки Skoda Fabia, житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . На дану пропозицію відповідач заперечив, що житловий будинок є спільним майном подружжя. Представник позивачки просить суд встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка та дружини з червня 2003 року до дати укладення шлюбу, а саме 07.10.2005 року; визнати майно: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та транспортний засіб марки Skoda Fabia ДНЗ [NUMBER] , спільною сумісною власністю сторін; визнати за позивачкою право власності на частину наступного майна: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача грошову компенсацію на користь позивачки в розмірі частини фактичної вартості транспортного засобу марки Skoda Fabia, державний номерний знак [NUMBER] /т.1 а.с.1-6/. Відповідач скористався своїм правом та через свого представника подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовної заяви частково, а саме в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу; визнання об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю; визнання за позивачкою право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з наступних підстав. Позовні вимоги порушують права особистої власності відповідача, так як зазначений житловий будинок не введений в експлуатацію, а тому не є об`єктом нерухомого майна, а є лише будівельними матеріалами та був придбаний до укладення шлюбу з позивачкою. Згідно рішення Торговицької сільської ради №153 від 26.04.2005 року, [PERSON] було надано земельну ділянку під будівництво індивідуального будинку площею 0,07 га та надано дозвіл на будівництво будинку. Будівельний паспорт на вищевказаний будинок виготовлений 26.04.2005 року та будівництво проведено до 02.09.2005 року. В той час, як шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований лише 07.10.2005 року. Кошти на придбання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] на ремонт та на добудову будинку надавались відповідачу його батьками, так як відповідач з 2003 року по 2007 рік ніде не працював, не мав заощаджень, які б дозволили придбати будинок, добудувати та зробити там ремонт. Позивачкою не доведено жодним доказом, що нею за її власні кошти придбавались будівельні матеріали на побудову незавершеного будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Твердження позивачки [PERSON] , що вона проживала разом з відповідачем у період з червня 2003 року по жовтень 2005 року, не відповідає дійсності, так як в той час сторони не були знайомі. Надана позивачкою довідка № 437, видана старостою Новоархангельської селищної ради с. Торговиця про те, що з червня 2003 року по жовтень 2005 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] по [ADDRESS] в домоволодіння його батьків та вели спільне господарство, має ознаки підробки. Згідно відповіді старости Торговицького старостинського округу Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області №3 від 01.02.2023 року, вбачається, що ніби то видана 02.05.2022 року довідка №437 Торговицьким старостинським округом не видавалась, що підтверджується журналом реєстрації видачі довідок, та реквізити на наданій позивачкою довідці не зовсім відповідають реквізитам, які використовує Торговицький старостат на своїх документах. У період з 2001 року по 2005 рік [PERSON] проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1060 від 26.10.2022 року, виданою старостою Новоархангельської селищної ради с. Торговиця Голованівського району Кіровоградської області. Факт не проживання позивачки спільно з відповідачем у період з червня 2003 року по жовтень 2005 року також підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] та особисто можуть підтвердити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначені в клопотанні представника позивачки свідки не можуть підтвердити факт проживання позивачки та відповідача разом та наявності в них фактичних шлюбних відносин у зазначений період, так як не були знайомі зі сторонами та не спілкувались. Наголосив, що позивачка не мала самостійного доходу та не долучила будь - яких доказів на підтвердження доводів про спільне придбання спірного будинку незавершеного у будівництві або купівлю будь - яких будівельних матеріалів, які були б використані в даному об`єкті нерухомості. Щодо позовної вимоги позивача про визнання майна спільною сумісною власністю, а саме транспортний засіб марки Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] та стягнення грошової компенсації в розмірі частини ринкової вартості транспортного засобу марки Skoda Fabia д.н.з. [NUMBER] не заперечує. Так дійсно, 26.12.2015 року за спільні сімейні кошти сторонами придбано транспортний засіб марки Skoda Fabia, 2002 року випуску, д.н.з. [NUMBER] за 3000 доларів США. Сторона відповідача не заперечує щодо викупу [PERSON] частки відповідача у праві спільної сумісної власності на даний транспортний засіб, або протилежну пропозицію на викуп відповідачем її частки. Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу; визнання об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю; визнати за позивачем право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог /т.1 а.с.72-75/. 04.10.2022 року позивачка звернулась до суду з цивільним позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна /а.с.1-6 т. 1/. 06.10.2022 року на підставі ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області цивільну справу передано за підсудністю до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області /а.с.39 т. 1/. 01.12.2022 року ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області прийнято позовну заяву, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с.48-49 т. 1/. 21.08.2023 року судом по справі було призначено судову автотоварознавчу та будівельно-технічну експертизи, провадження у справі зупинено /а.с.154-156, 157-159 т.1/. 24.04.2025 року провадження у справі було відновлено /а.с. 231-232 т. 1/. 12.05.2025 року підготовче судове засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду /а.с.244-245 т. 1/. 08.10.2025 року провадження в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за автомобіль було закрито, у зв`язку з відмовою позивачки від зазначеної позовної вимоги /а.с.31-33 т. 2/. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що познайомилася з позивачкою в грудні 2003 році, а саме їх познайомив сам відповідач, на той період вона (позивачка) була його дівчиною, а відповідача знала трішки раніше, десь з 2002 року, коли навчалися в ПТУ. Перед цим відповідач казав, що з кимось зустрічається, приблизно літом, точно не пам`ятає. Позивачка на той час працювала і орендувала «підвал», колись там був бар і туди молодь сходилася і розважалася, там і познайомилися. Потім у 2004 році з колишнім чоловіком [PERSON] було весілля, на яке він запросив позивачку та відповідача. Почали дружити тісно, купили будинок майже одночасно і продовжили дружити та допомагати одне одному. Знає, що спочатку позивачка та відповідач жили у матері позивачки, а потім вони жили у матері відповідача десь до 2004 року, а в 2005 році вони перебралися у свій будинок. Поводили себе разом як нормальна, адекватна сім`я. Стверджує, що позивачка постійно працювала, може не офіційно, але ніколи не сиділа вдома. Пам`ятає, що коли купили будинок, то це була просто коробка, без сараїв, без гаража, ні вікон, ні дверей, тільки цегла. Вони робили ремонти в цьому будинку. Пояснює, що будинок позивачка та відповідач купили для спільного проживання, яке планували разом. Після придбання будинку там побудовані господарські будівлі, огороджений будинок і повністю всі господарські роботи зроблені, вікна замінені, не було світла, яке теж зробили самі. В період з грудня 2003 року до 7 жовтня 2005 року вона нерегулярно спілкувалася зі сторонами, оскільки тоді вони проживали у матері відповідача і від неї були зовсім по різні сторони села і телефонів на той час не було. Бачила, як позивачка та відповідач купували неодноразово продукти харчування додому. Зазначає, що позивачка поводила себе у будинку матері відповідача як господиня, готувала їсти та допомагала по господарству. Хто саме придбав будинок сказати не може, оскільки точно не знає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її колишня невістка, а відповідач-рідний брат. Брата знає з дитинства, до 2000 року проживали разом у будинку у селі Торговиця, а з 2001 року одружилася та переїхала і проживає в іншому будинку, а брат залишився з батьками. З позивачкою познайомилася точно не пам`ятає коли, відповідач з нею зустрічався, одружилися у 2005 році. Вони не проживали разом, а лише зустрічалися, один до одного ходили в гості. Після того як одружилися, почали проживати біля батьків відповідача разом. До цього часу вже був придбаний будинок по [ADDRESS] . Батько й мати разом придбали цей будинок. При покупці будинку ні позивачка, ні відповідач не були присутні. Будинок батьки купили саме для відповідача. За скільки придбали будинок не пам`ятає, приблизно 1000 чи 1200 доларів. На сьогоднішній день має хороші стосунки з відповідачем, а з позивачкою (з колишньою невісткою) ніяких стосунків не має, не спілкується після того, як розлучилися. Коли придбали будинок, він потребував ремонту, мати одразу взяла будівельні матеріали для ремонту, а також позичала кошти для ремонту в рахунок заробітної плати. А ремонт робив сам відповідач. Не бачила, щоб позивачка приходила до будинку і допомагала там, і не бачила, щоб позивачка допомагала робити ремонт в будинку, навіть шпалери він клеїв сам. На території будинку почали проживати з 2007 року. В будинку в гостях була часто, але після того, як вони переїхали туди. До одруження позивачки з братом не сприймала її, як члена сім`ї. До шлюбу нічого спільно не купували, також не пам`ятає, щоб позивачка до шлюбу щось готувала в будинку матері і допомагала по господарству. Не бачила, щоб позивачка поводила себе як господиня в домі батьків, вона була як гостя. Не відомо, щоб за будь-які гроші позивачки були куплені будівельні матеріали для ремонту. Стверджує, що будинок був придбаний батьками лише для відповідача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з рідною матір`ю відповідача [PERSON] пропрацювала приблизно 45 років разом, вона є її подругою. Дану сім`ю знає дуже добре, бувала в них в гостях. До відповідача батьки ставилися дуже добре. Мати відповідача хвалилася їй тим, що придбала будинок, і також вона знає, що коли мати відповідача купила будинок, то брала в рахунок паю кошти на ремонт в сумі 50000 тис. грн., також купувала будівельні матеріали, це було у 2005 році. Стверджує, що все господарство вели батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] , а позивачка та відповідач були на їхньому забезпеченні. Жодного разу не бачила і не чула, щоб позивачка допомагала поратися по господарству батькам відповідача. Позивачка за власні кошти не купувала ні худобу, ні птиці. До укладання шлюбу мати відповідача не згадувала про те, що позивачка та відповідач проживають разом, зазначала, що лише зустрічаються. Стверджує, що весілля у позивачки та відповідача не було, а лише вечірка. Розповіла про те, що позивачка за власні кошти не купувала ніякі матеріали для ремонту будинку. Будинок купувався батьками саме відповідачу ще до одруження з позивачкою. Більшість інформації знає зі слів матері відповідача [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що будинок, у якому проживали позивачка та відповідач, знаходиться біля її місця проживання. Коли будинок придбали, там була лише сама коробка - стіни та дах, після того почали там робити ремонт. Бачила особисто, як позивачка та відповідач працювали біля будинку та займалися ремонтом. Це було приблизно в 2003-2005 роках. До цього знала, що відповідач проживає з позивачкою, це було до придбання будинку. Вони жили разом у батьків відповідача. Пояснює, що відповідач та позивачка разом працювали біля будинку, який був придбаний. Приблизно два роки вони робили ремонт в будинку, оскільки на момент придбання будинок не був придатний для проживання. Для кого саме був придбаний будинок, в якому робився ремонт, їй не відомо. Відповідач не представляв їй позивачку, як свою дружину. Після одруження, як стали проживати в будинку, часто бачила їх разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що зі слів батька відповідача знала, що до одруження вони з позивачкою проживали разом, батько називав її невісткою. Це було у 2004 році, бачила так, як приходила до батьків відповідача додому, а приходила два рази на тиждень купувати молоко для дитини в період з 2004 року до середини 2025 року зазвичай увечері, приблизно о 19.00 годині, і часто бачила позивачку та відповідача вдома разом. На той час вона не була з ними знайома особисто, а з позивачкою ближче познайомилася у 2008 році, коли вони вже почали проживати у своєму будинку. До цього, коли вона приходила до них в будинок, особисто їй позивачку не представляли і не називали її ім`я та прізвище. Бачила позивачку в будинку батьків в основному у вечірній час, так як у день не приходила. Заслухавши сторони цивільного провадження, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Крім того, ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, Торговицьким старостатом Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області 02.05.2022 року видано довідку №437, згідно якої [PERSON] з червня 2003 року по жовтень 2005 року проживала разом з [PERSON] по [ADDRESS] в домоволодінні його батьків та вели спільне господарство /т.1 а.с.11/. Поданий доказ в силу ст. 78 ЦПК України суд визнає не допустимим, оскільки виходячи із повідомлення Торговицького старостинського округу Новоархангельської селищної ради, зазначений документ не видався /а.с.91/. 07 жовтня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Торговицькій сільській раді Новоархангельського району Кіровоградської області (світлокопія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /т.1 а.с.12/. 27 березня 2021 року Новоархангельським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.13/. Матеріали справи містять світлокопії фотокарток, на яких зображені позивачка та відповідач /т.1 а.с.26-29/, на підтвердження портретної ідентичності фото судом в судовому засіданні було оглянуто оригінали фото. Відповідно до світлокопії інформації комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №44 від 30.05.2022 року дані на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в БТІ відсутні /т.1 а.с.34/. Рішенням вісімнадцятої сесії Торговицької сільської ради четвертого скликання №153 від 26.04.2005 року вирішено вилучити земельну ділянку в гр. [PERSON] площею 0,07 га згідно поданої заяви. Надати земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,07 га гр. [PERSON] в [ADDRESS] в постійне користування. Просити райдержадміністрацію дозволити будівництво житлового будинку гр. [PERSON] . Зобов`язати забудовника протягом місяця одержати в районній архітектурі всю технічну документацію на право будівництва по даному рішенню. У випадку порушення строку без поважних причин одержання документації на право будівництва, забудовник втрачає право будівництва по даному рішенню. Рішення виконкому сільської ради № 74 від 25 квітня 1991 року про надання земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку [PERSON] відмінити /т.1 а.с.77/. Матеріали справи містять світлокопію будівельного паспорта на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] , де в графі «забудовник» зазначено [PERSON] /т.1 а.с.78-84/, світлокопію технічних умов №498 (1-ТУ) на підключення електроустановок фізичних осіб /т.1 а.с.85/. Згідно світлокопії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , останній, в період часу з 31.12.2002 року по 05.06.2007 року працевлаштованим не був /т.1 а.с.87-88/. Відповідно до світлокопії довідки старости с. Торговиця Голованівського району Кіровоградської області №1060 від 26.10.2022 року [PERSON] згідно погосподарського обліку з періоду 2001 року по 2005 рік проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] /т.1 а.с.89/. До матеріалів справи долучено письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] /а.с. 92-93, 102/ суд не приймає до уваги, оскільки не можливо встановити чи останні самостійно їх складали, зазначені особи в ході судового розгляду справи не допитувалась. Зі світлокопії довідки Товариства з обмеженою відповідальністю агропромислової компанії «Торговиця» №2 від 02.01.2023 року [PERSON] являється орендодавцем земельної ділянки зданої в оренду ТОВ АПК «Торговиця» одержала в листопаді 2018 року поворотньо-фінансову допомогу в розмірі 50000 грн./т.1 а.с.94/. Світлокопією трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] підтверджується, що остання була працевлаштована в період з 01.04.2002 по 2017 рік /т.1 а.с.95-96/. Торговицьким старостинським округом Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області надано інформацію за №10 від 28.02.2023 року про те, що згідно об`єкта погосподарського обліку за №01-0689-1 місцезнаходження господарства зареєстровано по [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований по місцю проживання від 26.05.2005 року /т.1 а.с.105/. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №3264/3274/23-27 від 17.04.2025 року ринкова вартість об`єкту незавершеного будівництва (житлового будинку) з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] визначена із застосуванням порівняльного методичного підходу, базуючись на даних дослідження наданих документів, а також вартості пропозицій продажу об`єктів аналогів, станом та в цінах на дату оцінки 17.04.2025, з округленням до цілих, становить з урахуванням ПДВ - 657094 грн. Ступінь будівельної готовності до введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] складає 100% /т.1 а.с.207-227/. Щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу суд зазначає наступне. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд вказує, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. На підтвердженням факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть слугувати: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. На підтвердження зазначених обставин можуть бути показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Отримані в судовому засіданні показання свідків носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту періодичного сумісного проживання (зустрічі) сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом певного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Про утворення особами сім`ї в розумінні ст. 3 СК України може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Окрім того рахуючи періодичне спільне проживання (зустрічі) сторін не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у розумінні ст. ст. 3, 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Так згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у листі щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом), крім того, важливою складовою є відсутність спору про право. До заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. З огляду на вмотивоване сам по собі факт перебування сторін у близьких стосунках, не може свідчити про те, що вони проживали в певний період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачці необхідно було надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Окрім того суд вказує, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, вирішувалися згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (представник позивачки просив встановити факт спільного проживання з червня 2003 року). Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позивачкою та її представником не було доведено факт її (позивачки) спільного проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а тому в задоволенні заявленої вимоги слід відмовити. Стосовно позовних вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ в ідеальних частинах суд звертає увагу на наступне. Ст. 15 ЦК України передбачає право особи на захист цивільних прав та інтересів. У ст. 16 ЦК України перелічено способи захисту цивільних прав. Так, ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частинами 1, 2 та 3 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Приписами частин 1 та 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Ч. 1 ст. 69 СК України вказує на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У частинах 1, 2, 4 ст. 71 СК України наголошується, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1 та 2 ст. 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу (якщо це встановлено судом), на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Як слідує (виходячи із пояснень сторін) було придбано будинок, але на даний час на нього відсутні будь-які правовстановлюючі документи протилежного судом не встановлено, разом земельна ділянка під будинковолодінням оформлена на відповідача у справі. Суд вказує, що позивачкою в судовому засіданні не було доведеного факту, що вона або відповідач приймали безпосередню участь у придбані зазначеного вище домоволодіння, не надано жодних доказів, які б підтверджували факт укладання письмового (усного) договору купівлі-продажу, або інших цивільно-правових угод за якими вони (сторони) придбали будинок. Проведення будівельних робіт у вказаному будинку та на його території не може слугувати переконливим доказом того, що саме сторони придбали цей будинок. Позивачкою обрано способом захисту цивільних прав - визнання права на об`єкт незавершеного будівництва. Суд звертає увагу на те, що нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Враховуючи ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва, можливості визначити окремі частини і за умови можливості довести до кінця будівництво об`єкта незавершеного будівництва, такий об`єкт незавершеного будівництва може бути поділеним між подружжям з визначенням часток кожного на такий об`єкт. Оскільки суд відмовляє у встановленні факту спільного проживання сторін, як чоловіка і дружини, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про виділення сторонам ідеальної частки будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Суд відмічає, що позивачка має право ( в разі доведення її участі ) на грошову компенсацію за конструктивні елементи та будівельні матеріали, які були використані під час ремонту домоволодіння. Зазначеної позовної вимоги перед судом не заявлено, відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про повну відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати по справі суд відносить за рахунок позивачки. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed