Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 16.02.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №17950-02/2022, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі 5600,00грн. строком на 30 днів - до 17.03.2022р., зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 16584,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 5600,00 грн., заборгованості за процентами - 10984,00 грн. Відповідно до договору факторингу №08122022 від 08.12.2022 ТОВ «Інвеструм» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», у зв`язку з чим він має право вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на свою користь. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 16584,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн. Ухвалою від 07 липня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.07.2023 на адресу суду надійшов відзив в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач не погоджується з доводами та вимогами позивача, вважає їх безпідставним та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене. Як вбачається зі змісту позовних вимог 16 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №17950-02/202, однак [PERSON] не підписував вказаний договір, на номер телефону [NUMBER] не надходили 16.02.2022 жодні повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Позивач також вказаної інформації та доказів не надає, що ставить під сумнів правомірність та не дійсність укладення такого договору. Також матеріали судової справи не містять докази, які мали би бути надані «первісним кредитором» ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ», на підтвердження фактичного укладання та виконання зі сторони Товариства договору про надання фінансового кредиту №17950-02/2022 від 16.02.2022р. Позивачем не надано доказів фактичного надання фінансового кредиту, Договір містить незаповнені графи, а саме - реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом, що ставить під сумнів дійсність Договору та його оформлення саме [PERSON] , оскільки невідомо якій особі зараховано кошти, та унеможливлює подання зі сторони Відповідача доказів не надходження на свої карткові рахунки суми коштів, що начебто перераховано кредитні кошти, про що останнім вже подано заяву в поліцію, на підставі якої 14.07.2023 внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження за номером 12023046730000251. Крім того, за наявною публічною інформацією, Національний банк України анулював ТОВ "ФК "ЇНВЕСТРУМ" (ЄДРПОУ 42201361) ліцензію на провадження діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 02.08.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що відповідач, як тримач карткового рахунку на який було перераховано кредитні кошти може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування кредитних коштів по вказаному договору. Крім того, Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, Договір Факторингу, укладений між первісним кредитором та ТОВ "ФК "ЄАПБ" у встановленому порядку недійсним не визнані, тобто в силу ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, а тому сума заборгованості по договорам підтверджена. 07.08.2023 від представника відповідача надійшли заперечення, в яких представник просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою від 13 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала впоєному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Скористався правом надання відзиву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причина нявки суду не відома. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ст.638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем [PERSON] 16.02.2022 було укладено кредитний договір №17950-02/2022, відповідно до якого останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі 5600,00грн., строком на 30 днів - до 17.03.2022, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,50% на добу. Кредит надається клієнту в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом - № [NUMBER] . Вказаний кредитний договір є договором приєднання, невід`ємною частиною якого є Правила надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Товариства https://www.zecredit.com.ua, та укладений в ІТС Товариства з підписанням позичальником/відповідачем [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором -W1329. 08.12.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №08122022, відповідно до якого останній набув право вимоги за кредитним договором №17950-02/2022 від 16.02.2022, укладеним між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] . Згідно з розрахунком позивача заборгованість відповідачки за вищевказаним кредитним договором становить 16584,00 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту - 5600,00 грн., заборгованості за процентами - 10984,00 грн. До позову серед доказів надано довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення», згідно з якою було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 16-02-2022 о 17:30:06 маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 138377559, призначення платежу: Зарахування 5600,00 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.07.2023 за заявою [PERSON] від 13.07.2023 до реєстру були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за фактом того, що 16.02.2022 невстановленою особою на його ім`я без його згоди та відома шляхом шахрайства з використанням персональних даних оформлено кредитний договір № 17950-02/2022 з ТОВ "Фінансова компанія "інвеструм" та в подальшому перераховано невстановленій особі грошові кошти у сумі 5600 гривень в безготівковій формі у національній валюті на реквізити невстановленої платіжної банківської карти. (ЄО 13466 від 13.07.2023). Згідно відповіді першого заступника Голови Правління АТ "АКЦЕНТ БАНК" Крашеніннікової Н. № 20.1.0.0.0/7-20240218/0112 від 23.02.2024, надано рух коштів по картковому рахунку [NUMBER] , що належить [PERSON] за період з 16.02.2022 по 08.12.2022, з якого вбачається, що на дану карту 16.02.2022 зараховано кошти в сумі 5600,00 грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд, уклав кредитний договір з ТОВ «ФК «Інвеструм» №17950-02/2022 від 16.02.2022 на суму 5600,00 грн, зобов`язавшись повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені вказаними договорами. При цьому, за змістом наданого суду кредитного договору, який визнається судом належним та допустимим доказом у цій справі, він був укладений за допомогою ІТС Товариств-кредиторів, оформлений письмовими документами і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб (позичальником/відповідачем - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором), що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику/відповідачу [PERSON] передбачалось шляхом безготівкового переказу кредитних коштів на зазначені ним реквізити платіжної картки - № [NUMBER] . Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не укладав вказаний кредитний договір, не підписував їх та не отримував кредитні кошти, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, а навпаки спростовуються безпосередньо дослідженими судом копією кредитного договору, в якому зазначені персональні дані відповідача [PERSON] - його ПІБ - [PERSON] , ІПН - [NUMBER] , адреса - [ADDRESS] , паспорт - [NUMBER] , Жовтневим РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 30.05.2011, телефон - [NUMBER] . Інформація про ПІБ, дату народження, РНОКПП, місце реєстрації, паспортні дані збігаються з тими, що зазначені в наданих суду відповідачем документах - паспорті громадянина України, довідці про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру. Належність відповідачу зазначених в кредитному договорі мобільного номеру телефону жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані. Само по собі звернення відповідача [PERSON] до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього шахрайських дій та наявність відповідного кримінального провадження не спростовує заявлених в цій справі позовних вимог. Жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб тощо відповідач суду не надав. Отже, суд вважає кредитний договір №17950-02/2022 чинним та обов`язковим для виконання. Товариства - первісні кредитори перерахували кредитні кошти на банківську картку відповідача [PERSON] , однак останній порушив свої зобов`язання за кредитним договором, отриманий кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, що в цій справі відповідачем не спростовано. На даний час право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором №17950-02/2022 належить позивачу на підставі договору факторингу №08122022 від 08.12.2022 з додатками, копія якого додана до позовної заяви і є належними та допустимими доказами у цій справі. До суду стороною позивача надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 5600,00 грн за тілом кредиту та 10984 грн за відсотками за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем в загальній сумі складає 16584,00 грн. В свою чергу відповідачем не надано належних доказів того, що ним були повернуті кредитні кошти. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, яке підлягає судовому захисту. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 18875,00 грн.

Outcome: approved