Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №АВН0СТ155101698739453893 у розмірі 27577,23 гривень, з яких: 14515,09 гривень загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 13062,14 гривень загальний залишок заборгованості за процентами, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-Банк». 31.10.2023, будучи клієнтом банку, [PERSON] уклав з банком кредитний договір №АВН0СТ155101698739453893, за умовами якого відповідач отримав 15000,00 гривень у кредит строком на 36 місяців (до 30.10.2026) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 гривень. Кредитний договір підписаний боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Станом на 25.04.2025 заборгованість відповідача\~за кредитним\~договором склала\~27577,23 гривень, з яких: 14515,09 гривень загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 13062,14 гривень загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 гривень загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 гривень загальний залишок заборгованості за пенею. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду про залишення позову без руху для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.05.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.08.2025. У судові засідання 27.08.2025 та 29.10.2025 сторони не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В позовних вимогах позивач просить розглядати справу без участі представника АТ «А-Банка», не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вжив усіх заходів задля забезпечення належного сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, доказів поважності таких неявок суду не надавав. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про необхідність розгляду справи по суті без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд 29.10.2025 перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його проголошення до 14.11.2025, з урахуванням перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Суд встановив, що 03.06.2023 [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг в AТ "А-Банк" шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банк. Таким чином відповідач надав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням: https://a-bank.com.ua, становлять Договір про надання банківських послуг. 31.10.2023 [PERSON] підписав Заяву про надання послуги «Швидка готівка» (далі - Заява) №АВН0СТ155101698739453893, відповідно до якої просив надати йому в АТ «А-Банк» кредит за послугою «Швидка готівка» на наступних умовах: вид кредиту - послуга "Швидка готівка"; тип кредиту кредит строковий; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту 15000,00 гривень; строк кредиту - 36 місяців з 31.10.2023 по 30.10.2026 включно; процентна ставка (фіксована) - 85 % на рік; комісія за надання фінансового інструменту - 0,00 гривень; розмір щомісячного платежу 1168,14 гривень. Згідно з пунктами 9-10 Заяви, платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 4323347352936790. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 42053,09 гривень. Відповідно до п. 18 Заяви підписанням заяви відповідач підтверджує та погоджується, що до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг АТ "А-БАНК", що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщується на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об?ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"; ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір; отримав їх примірники, вони відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. До матеріалів справи додані копія паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», у якому міститься інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань зав договором про споживчий кредит, а також копія таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, підписаних відповідачем за допомогою електронного підпису 31.10.2023 о 10:04:41 годині. На підтвердження виконання зобов`язань за договором позивач надав копію меморіального ордеру №TR.32913375.31932.65455 від 31.10.2023, виписку про рух коштів по кредиту за період з 31.10.2023 по 24.04.2025, у якій міститься інформація про наявність заборгованості у відповідача за кредитним договором №АВН0СТ155101698739453893 у розмірі 27577,23 гривень. Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75(у редакції, чинній станом на момент укладення договору) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У п. п. 73, 74 постанови від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. Тобто, належним доказом перерахування позивачем відповідачу коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таким чином, факт надання позивачем відповідачу кредиту в розмірі 15000,00 гривень суд вважає доведеним. З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача за договором №АВН0СТ155101698739453893 від 31.10.2023 вбачається, що станом на 25.04.2025 у відповідача існує заборгованість у розмірі 27577,23 гривень, а саме: 14515,09 гривень - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 13062,14 гривень - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 гривень загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 гривень загальний залишок заборгованості за пенею. У матеріалах справі відсутні докази повернення відповідачем коштів, отриманих від позивача у кредит. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи додана копія Платіжного доручення №6005315487473 від 25.04.2025 про сплату позивачем судового збору у розмірі 2422,40 гривень. При відкритті провадження у справі суд встановив надходження та зарахування коштів до спеціального фонду державного бюджету України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved