Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

22.08.2025 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 1041898 від 12.09.2020 у сумі 32 800 грн., понесені судові витрати\~у вигляді судового збору в розмірі 2\~422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 08.09.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив (а. с. 52). Копія ухвали про відкриття провадження направлялася відповідачу в його особистий електронний кабінет та було отримано відповідачем (а.с. 56). 23.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, відзив вмотивований тим, що позивач безпідставно пропустив строк позовної давності, позивачем не надано належного та повного розрахунку заборгованості, відповідач має статус військовослужбовця, а тому не зобов`язаний сплачувати відсотки за кредитом. \~ \~ \~ \~06.10.2025 представник позивача надав суду відповідь на відзив, з якої вбачається, що відповідно до законодавства України на період дії карантину та воєнного стану строки давності строк давності було зупинено; кредитодавець здійснював нарахування процентів відповідно до договору упродовж строку його дії (30 днів), а також упродовж його пролонгації (90 днів); заборгованість за відсотками нарахована первісним кредитором (кредитодавцем за договором). \~ \~ \~ \~Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. \~ \~ \~ \~12.09.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1041898, підписаний одноразовим підписом одноразовим ідентифікатором відповідача (Х588) (а.с. 12), відповідно до умов договору кредитор надав кредитні кошти шляхом перерахування на платіжну карту позичальника в розмірі 10\~000 грн на 30 днів, а також періоди пролонгації (90 днів) під 1,90 % щоденно (а.с. 15-18). ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору, шляхом перерахування кредитних коштів в розмірі встановленому в договорі на банківський рахунок відповідача (а.с. 27). Однак відповідач не виконав умови кредитного договору, зокрема не повернув тіло кредиту та нараховані проценти у строк до 12.10.2020 в результаті чого первісний кредитор нарахував проценти протягом 30 днів, а також періоди пролонгації (90 днів) у відповідності до п. 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту. Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув тіло кредиту, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (1,90 % від суми кредиту за кожен день користування ним). При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати проценти після закінчення строку дії договору, оскільки такий обов`язок позичальника прямо передбачений умовами кредитного договору і не може перевищувати 90 календарних днів поспіль. Крім того, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він як військовослужбовець в силу п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від обов`язку сплачувати відсотки за цим кредитним договором, виходячи із наступного. З копії військового квитка відповідача вбачається, що він призваний на військову службу 27.07.2024. Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час призову відповідача на військову службу) військовослужбовцям, призваним на військову службу, на весь час особливого періоду не нараховуються проценти за користування кредитами. Як вбачається з наданого позивачем витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/04/2021 від 28.04.2021, заборгованість відповідача у вищевказаному розмірі, у тому числі й за відсотками, нарахована ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на момент укладення договору факторингу, тобто до призову відповідача на військову службу і набуття ним зазначеної пільги за ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відповідач не звільняється від обов`язку сплатити відсотки за користування кредитними коштами за вищевказаним кредитним договором. Відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність у три роки, мотивуючи тим, що строк дії кредитного договору закінчився 12.10.2020, а позивач звернувся із даною позовною заявою у серпні 2025 року, тобто з пропуском цього строку. Вирішуючи це питання, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч. 5 ст. 21 ЦК За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 4.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану. Враховуючи наведене, перебіг строку позовної давності за вимогами за вищевказаним кредитним договором був зупинений, і на момент звернення до суду із цим позовом цей строк пропущений не був. 28.04.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-28/04/2021, відповідно до якого останнє набуло право вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором, яке воно відступило позивачу 28.04.2021 за договором відступлення права вимоги № 1-28/04/2021. Отже, за результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі. Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК покладається на відповідача в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір № 16/16/2025 про надання правової допомоги від 04.02.2025, акт про отримання правової допомоги від 15.09.2025 р. з відтворенням даних про вартість робіт. Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є пропорційною з огляду на складність справи, виявляє розумність необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: approved