Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник позивачки звернувся до суду із позовом до [PERSON] про припинення права власності, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03.04.2025 року по справі №725/11796/24 було ухвалено: визнано за [PERSON] , право власності на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що з метою реєстрації права власності на 49/100 частки вказаної земельної ділянки, [PERSON] , звернулася до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Шевчук Н.С. та надала їй рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03.04.2025 року по справі №725/11796/24 за яким за нею було визнано права власності на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, державний реєстратор 19 червня 2025 року винесла рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій за №79524050, в якому зазначила, що встановила наявність обставин, які є підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій, а саме наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме в реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний активний запис про право власності на 49/100 часток земельної ділянки з кадастровим номером 7310136600:31:003:0011 за [PERSON] . Враховуючи вище вказане, зареєструвати за собою право приватної власності на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона не може без винесення судом рішення про припинення права приватної власності [PERSON] , [INFO] (РНОКПП: [NUMBER] ) на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, є безумовна необхідність звернення до суду з позовом про припинення права приватної власності [PERSON] , [INFO] на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного з посиланням на норми матеріального та процесуального права просив припинити право приватної власності [PERSON] на 49/100 частки зазначеної земельної ділянки. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/11796/24 від 03.04.2025 року визнано за [PERSON] право власності на 49/100 частки земельної ділянки площею 0,0516 га, кадастровий номер 7310136600:31:003:0011 по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Звернувшись до держаного реєстратора з метою реєстрації права власності на 49/100 частки земельної ділянки за рішенням суду, позивачка отримала відмову у зв`язку із тим, що в реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний активний запис про право власності на 49/100 даної земельної ділянки за [PERSON] .. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» серед підстав для відмови в державній реєстрації прав: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. У постанові Верховного Суду України від 13.04.2016р. у справі № 6-253цс16 Судова палата у цивільних справах, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні статті 120 ЗК України, дійшла висновку, що норми статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплюють «загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Виходячи з того, що [PERSON] за рішенням суду належить 49/100 часток земельної ділянки площею, 0,0516 га., кадастровий номер 7310136600:31:003:0011, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відповідає її частці власності на нерухоме майно розташоване на зазначеній земельній ділянці, а також те, що згідно даних державного реєстру право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, що у свою чергу перешкоджає [PERSON] у реєстрації права власності на належне їй майно, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: approved