Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

03 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява мотивована тим, що 21 листопада 2018 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого спадкодавець заповіла все належне їй майно позивачу [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. за реєстровим № 63357199. [PERSON] , [INFO] , фактично проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року у справі № 757/21590/23ц встановлено факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] у м. Маріуполі Донецької області від вибухової травми, нанесеної уламковим пораненням голови та тулуба. Позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м. Київ) МЮУ, та 29 лютого 2024 року заведено спадкову справу № 135/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Спадкова маса складається з квартири [ADDRESS] та грошових вкладів, які знаходяться на рахунках, відкритих в банках України. 13 лютого 2025 року позивач звернулась до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м. Київ) МЮУ із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Листом від 13 лютого 2025 № 336/02-14 Шістнадцята київська державна нотаріальна контора ЦМУ МЮ (м. Київ) МЮУ відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу або дублікату правовстановлюючого документу та роз`яснила про право на звернення до суду для вирішення питання щодо визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , та усі наявні грошові вклади, які знаходяться на рахунках, відкритих в банках України, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] у м. Маріуполі Донецької області. Ухвалою\~від 10 березня 2025 року\~відкрито провадження\~ у справі, призначено\~підготовче судове засідання та витребувано докази (а.с.\~18). На виконання ухвали суду від 10 березня 2025 року до суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи №135/2024, заведена щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.29-47) Ухвалою від 19 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.61). 19 червня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження, заміну первісного відповідача належним відповідачем та залучення первісного відповідача у якості третьої особи (а.с.69-71). Ухвалою від 30 червня 2025 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження, призначивши підготовче судове засідання на 21 серпня 2025 року, замінив первісного відповідача - Шістнадцяту київську державну нотаріальну контору Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на належного відповідача - Маріупольську міську раду Донецької області, та залучив первісного відповідача до участі у справі в якості третьої особи. (а.с.73-74) Ухвалою 21 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.81). Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с. 86). Представник відповідача\~\~ Маріупольської\~міської\~ради\~Донецької області\~Бастрига С.М. 18\~вересня 2025\~року надав заяву про розгляд справи без його участі, просив розглянути справу за наявними доказами, зазначивши, що Рада жодним чином не оспорює право позивача на спадкове майно та проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 87-88). З огляду на належне повідомлення сторін та відсутність клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін (їх представників), за наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №35 (а.с.7). Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 червня 2023 року у справі № 757/21590/23ц встановлено факт смерті [PERSON] , яка настала [INFO] у м. Маріуполі Донецької області від вибухової травми, нанесеної уламковим пораненням голови та тулуба (а.с.8-9). За життя\~ [PERSON] \~склала заповіт, відповідно до якого у разі своєї смерті заповіла все належне їй майно позивачу [PERSON] . Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. і зареєстрований у спадковому реєстрі за № 63357199 (а.с.10, 12). За заявою [PERSON] . Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 135/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.29-47). 13 лютого 2025 року [PERSON] звернулась до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про прав на спадщину (а.с.13). Листом № 336/02-14 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину квартиру [ADDRESS] , та грошових вкладів, які знаходяться на рахунках відкритих у банках України. Крім того [PERSON] не було надано оригіналу або дублікату документу, який посвідчує право власності [PERSON] на зазначене вище майно, а надана його фотокопія. Нотаріусом роз`яснено позивачеві право звернення до суду для вирішення питання щодо визнання права власності в порядку спадкування (а.с.42). Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч.\~2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.\~317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі N 303/6974/16 (провадження N 61-39511св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини" і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 289/1818/16-ц зазначено, що відсутність у померлої свідоцтва про право на спадщину на спірне майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину (в розглянутій справі - після смерті батьків). Адже законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» та пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, до складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства. Розглядаючи по суті даний спір, суд враховує, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті смерті [PERSON] . Матеріали справи містять інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, з якої вбачається, що заповіт № 63357199 є чинним, а також фотокопію вказаного заповіту (а.с.38, 42). Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав № 1822750 від 26 вересня 2025 року [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а.с.94). Слід зазначити, що наразі позивач мешкає у м. Києві, документи, що підтверджують право власності спадкодавця на вищевказану квартиру у позивача відсутні, отже іншого шляху, аніж звернення до суду за захистом спадкових прав, не існує. Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, з огляду на те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що спадкодавець [PERSON] дійсно була власником квартири [ADDRESS] , інші спадкоємці, що мають право на обов`язкову частку відсутні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за заповітом. Що стосується вимог про визнання права власності на грошові вклади спадкодавця, відкриті в банках України, в цій частині позовна заява також підлягає задоволенню, зокрема, матеріалами справи підтверджена наявність відкритих рахунків [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» та АТ «ПУМБ» (а.с.45, 46). Відтак позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved