Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 21.05.2021 [PERSON] (далі - Позичальник, Відповідач) через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернулась до АТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) із пропозицією на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (який було розміщено на сайті Банку: www.alfabank.ua). Банк прийняв пропозицію Відповідача. Позичальник також підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «4059», направленого їй 21.05.2021 року на номер телефону: [NUMBER] (довідка про ідентифікацією додається). Позичальник також підписав довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «4059», направленого їй 21.05.2021 року на номер телефону: [NUMBER] (довідка про ідентифікацією додається). Електронним цифровим підписом у вигляді одноразового ідентифікатора Позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування, а також всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб позичальника та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для позичальника, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. Таким чином, 21.05.2021 між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», із наступними основними умовами: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - «RED», мета кредиту - споживчі цілі (для особистих потреб); опис послуги - надання Банком послуг з обслуговування кредитної картки, а також надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, протягом строку дії якої після повернення наданого кредиту або його частини, Банк здійснює подальше кредитування у межах її ліміту шляхом надання траншів. ліміт кредитної лінії (максимальна сума кредиту) -200000,00 грн; сума встановленої кредитної лінії - 125000,00 грн; процентна ставка - 35,99 % річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки; тип процентної ставки - фіксована; тип картки -MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Сторони також узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 302528,85грн., з яких: 183796,06грн. - прострочене тіло кредиту, 118732,79 грн - відсотки за користування кредитом. Вказане стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2025 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.06.2025 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Постановлено витребувати у позивача АТ «СЕНС БАНК» розрахунок заборгованості по Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021 року із зазначенням періодів нарахування та сум складових боргу, яким обґрунтовуються позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за цим кредитним договором. Від АТ «Сенс Банк» 25.06.2025 на виконання ухвали суду від 11.06.2025 надано розрахунок заборгованості по Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021. Представник відповідача 07.08.2025 через Електронний суд подала письмові доводи та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи мотивовані тим, що розрахунок заборгованості поданий позивачем без зазначення складових боргу та періодів нарахування, що не можливо прочитати. Позивач зазначає, що у відповідності до Інформації та контактні дані Кредитодавця у розділі 3 Основні умови кредитування зазначено ліміт кредитування банком у сумі 125 000,00 грн, а також у Акцепті Пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розділі 3 Умови надання Кредитної лінії встановлено банком суму 125 000,00 грн, у вимогах позовної заяви та наданого розрахунку заборгованості, наданої виписки сума встановленої та наданої кредитної лінії складає 125000,00 грн. Виникає питання, як сума заявленого у позові простроченого тіла кредиту у сумі 183796,06 гривень може перевищувати наданий і встановлений ліміт кредитної лінії 125000,00 грн. у рамках Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021 року. Щодо збільшення кредитного ліміту до 200000,00 грн, який передбачений саме умовами Акцепту Пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії відповідач вказує, що Позивач не надає доказів до позовної заяви та не обґрунтовує період нарахування та складову тіла кредиту з перевищенням наданого ліміту кредитування у сумі 125000,00 гривень. Звертає увагу суду, що Позивачем не надано до позовної заяви Підписаного Договору №631659842 про обслуговування кредитної карти та Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ « Альфв-Банк». Позивач лише надав Довідку про ідентифікацію, надану АТ «Сенс Банк» про відправку ідентифікатора позичальнику для укладення Договору №631659842, в рамках якого здійснено кредитування. У Виписці по рахунку з кредитною карткою за період з 21.05.2021 по 08.02.2025 наданою АТ « Сенс Банк» зазначено також Договір №631659842 та рух коштів, у рамках укладеного Договору №631659842. Наявність даного Договору №631659842 від 21.05.2021 підтверджується і наданою Довідкою АТ «Сенс Банк» від 21.03.2025 за Вих.№14064-33.4, де зазначено саме сума заборгованості по Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021 в загальному складає 309 878,85 грн. та Вимогою про усунення порушень за Вих.№ 22581-57.2/2024 від 09.05.2024, в якій зазначено вимогу Банку про дострокове повернення кредиту за Кредитним договором №631659842 від 21.05.2021 у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 249 559,51 грн. Водночас, Позивач не надав до суду копії Договору №631659842, укладеного з Позивачем, але заявив вимоги про стягнення заборгованості по даному Договору, що є самостійною підставою у відмові позову. Позивачем не надано суду належних доказів укладеного кредитного зобов`язання, а саме Кредитного договору №631659842 від 21.05.2021 між Позивачем та Відповідачем, що підтверджує необґрунтованість позову. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме Позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Також Позивачем не повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, відповідно до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Отже, Позивачем у справі не доведено належними і допустимими доказами наявність кредитних зобов`язань Відповідача по Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021. Також повідомляє суд, що [PERSON] зверталась до Позивача із Заявою про надання розрахунку заборгованості із зазначенням періоду та складових і станом на 21 березня 2025 року отримала Довідку від 21.03.2025 за Вих.№14064-33.4, де сума заборгованості по Кредитному договору №631659842 від 21.05.2021 в загальному складає 309 878,85 грн: прострочена заборгованість - 143 955,96 грн; відсотки на прострочену заборгованість - 83 464,07 грн; прострочений несанкціонований овердрафт - 39 840,10 грн; відсотки на прострочений несанкціонований овердрафт -33 348,88 грн; прострочені відсотки -9 269,84 грн, що не відповідає сумі заявленого позову Позивачем 15 квітня 2025 року в загальній сумі 302 528,85 грн, що складається як зазначив Позивач у позовній заяві, у розрахунку це не можливо відслідкувати за рахунок не читаємої копії, а саме: 183 769,06 грн -прострочене тіло; 118732,79 грн - відсотки за користування кредитом. Вказує, що у позовній заяві від 15.04.2025 сума боргу визначена Позивачем за процентами в розмірі 118732,79 грн, у Заяві від 25.06.2025 про виконання Ухвали суду зазначено Позивачем, що розрахунок заборгованості у позовній заяві подано станом на 08.02.2025 року, отже Кредитор і після пред`явлення 09.05.2024 Вимоги про дострокове повернення кредиту Відповідачу, продовжував нараховувати заборгованість по несплаченим відсоткам поза межами дії Кредитного договору та заявив ці відсотки до стягнення у судому порядку. Враховуючи вище викладене, відсотки нараховані Позивачем після 30.04.2024, є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки такі відсотки нараховані поза межами строку кредитування. Представник відповідача 07.08.2025 подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якій просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Через Електронний суд 12.09.2025 представник відповідача подала письмовий виступ у судових дебатах. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи без участі позивача, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову із мотивів, викладених у письмових доводах. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 4 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, та зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, ч.1 ст. 530, ст. 610 та ч.1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)». Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд встановив, що згідно з укладеним з позивачем АТ «Альфа Банк» кредитним договором № 631659842 від 21.05.2021 [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний кредитний договір складається з Акцепту- пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції). Відповідно до довідки про ідентифікацію підписання договору № 631659842 від 21.05.2021 позичальник здійснив аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - 4059. Відповідно до п. 3.4.2 Додатку 4 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції), строк користування лімітом Кредитної лінії 365 днів, з моменту отримання Клієнтом права використання коштів Відновлювальної кредитної лінії з можливістю пролонгації дії Відновлювальної кредитної лінії (за умови прийняття Банком рішення про пролонгацію). Спірний кредитний договір укладено 21.05.2021, а перше використання коштів відбулося 08.06.2021. Тобто клієнт отримав право використання коштів Відновлювальної кредитної лінії 21.05.2021, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 21.05.2021 по 02.02.2025, тому строк користування лімітом кредитної лінії сплив 21.05.2022. Водночас, позивач не надав суду доказів щодо рішення Банку про пролонгацію дії Відновлювальної кредитної лінії. Суд зауважує, що відповідно до п. 3.4.15 Додатку 4 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (публічної пропозиції), після закінчення строку дії Відновлювальної кредитної лінії, який визначається відповідно до умов п.3.4.2. Розділу І цього Додатку №4, Банк має право продовжити строк дії Відновлювальної кредитної лінії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії Договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як: сумлінне та точне дотримання Клієнтом умов Договору; та відсутності письмової заяви Клієнта щодо анулювання Відновлювальної кредитної лінії. Як встановлено із Розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач належним чином не виконувала зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 21.05.2022 існувала заборгованість (на кінець періоду) у розмірі 130599,49грн. (включаючи овердрафт несанкціоновану заборгованість у розмірі 3 835,53 грн.), тобто умова щодо сумлінного та точного дотримання Клієнтом умов Договору дотримана не була, що виключало прийняття Банком рішення про пролонгацію дії Відновлювальної кредитної лінії. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» не заявлялися, проте позивач не позбавлений можливості скористатися таким правом у майбутньому. Суд звертає увагу, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Окрім цього, згідно із наданим розрахунком заборгованості та із виписки по особовому рахунку встановлено, що відповідач неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком не лише на погашення основного боргу та відсотків, а й на погашення овердрафту та комісій. Продовжуючи заборгованість по кредиту поза межами строку дії договору, нараховуючи перевищення кредиту (овердрафт) та його прострочені відсотки, банк згодом відніс цю заборгованість до простроченого кредиту, чим штучно збільшив суму заборгованості за тілом кредиту. Отже, розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимог законодавства та умов договору. З огляду на викладене суд вважає, що заборгованість, яка існувала станом на 21.05.2022 (на кінець періоду) у розмірі 130599,49 грн, є правомірною, оскільки нарахована у межах дії договору. Зважаючи, що відповідач після 21.05.2022 здійснила оплати у розмірі 33000 грн (7000 грн - у січні 2024 року, 7000 грн - у лютому 2024 року, 5000 грн - у квітні 2024 року, 9000 грн - у травні 2024 року, 5000 грн у червні 2024 року) спрямовані на виконання договору, вказані оплати потрібно зарахувати у погашення цієї правомірної заборгованості. Також із виписки по рахунку судом встановлено, що 09.08.2024 із карткового рахунку відбулось стягнення за виконавчим провадженням у розмірі 17000 грн, яке має бути включене до розміру заборгованості. Отже, позов потрібно задовольнити частково в розмірі 114599,49 грн (130599,49 грн - 33000 грн + 17000 грн). У решті позовних вимог потрібно відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 1375,16 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 37,88%). Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат. Проте, всупереч зазначеному вище, представник позивача не надав суду достатніх доказів понесених витрат, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial