Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Обставини справи В лютому 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю із Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON]. Позивач в позовній заяві в останній редакції просив: 1) Оглянути сторінки в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту відповідно до вимог ч. 7 ст. 85 ЦПК України: - на офіційному сайті Служби безпеки України під заголовком «[INFO]», URL: [INFO]; - під заголовком « [INFO] », URL: [INFO] - під заголовком « [INFO] », [INFO] ; -під заголовком «СБУ викрила ворожих агітаторів, з-поміж них - очільник « [INFO] », [INFO] ; 2) зобов`язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію про Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] , поширену [INFO] на офіційному сайті Служби безпеки України у публікації під заголовком «[INFO]», шляхом розміщення публікації на офіційному сайті Служби безпеки України в мережі Інтернет за адресою [INFO] із заголовком «Спростування» і текстом наступного змісту: " [INFO] на офіційному сайті Служби безпеки України було поширено недостовірну інформацію про Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] в публікації під заголовком «[INFO]». Поширена недостовірна інформація: «Служба безпеки заблокувала підривну діяльність ще трьох прихильників рашизму, які діяли у Києві, в Запорізькій та Закарпатській областях. Зловмисники масово поширювали у соцмережах заклики на підтримку російських окупантів та виправдовували їхні злочини в Україні. Також вони «розганяли» фейки про ситуацію на фронті, дискредитували Сили оборони і агітували громадян ухилятися від призову до ЗСУ. Таким чином прокремлівські агітатори намагались зірвати мобілізацію і дестабілізувати суспільно-політичну ситуацію в декількох регіонах нашої держави. Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм- каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами» - не відповідає дійсності. Відредагована фотографія виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] з публікації у соціальній мережі Facebook за 2020 рік, якою було проілюстровано вказану недостовірну інформацію, ніяким чином не свідчить про її достовірність". 3) Стягнути зі Служби безпеки України на користь позивача понесені ним судові витрати, включаючи судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп. Позиція позивача. 7 вересня 2023 року на офіційному сайті Служби безпеки України було поширено недостовірні відомості у публікації під заголовком «[INFO]». Позивач вважає, що наступний фрагмент цієї публікації є повністю неправдивим: «Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами». Також, позивач зауважує, що за змістом цієї публікації чітко ідентифікується публічна особа - Виконавчий секретар Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON]. В Україні є тільки один рух пацифістів, і це Громадська організація «Український Рух Пацифістів», яка широко відома громадськості. Після оприлюднення Службою безпеки України оскаржуваних неправдивих відомостей низка засобів масової інформації легко ідентифікували позивача та поширили оскаржувані неправдиві відомості з посиланням на офіційне повідомлення Служби безпеки України. Крім цього, у спробі чимось «підкріпити» неправдиву інформацію про «заклики «косити» від призову» цю публікацію, якою поширено оскаржувану неправдиву інформацію СБУ, було проілюстровано модифікованою (заблюреною) фотографією [PERSON] , яка вирвана з контексту. Враховуючи викладене, позивач просить захистити його права на захист честі, гідності та ділової репутації, на презумпцію невинуватості, задовольнити позовну заяву і зобов`язати Службу безпеки України спростувати опубліковану неправдиву інформацію. Позиція відповідача. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» СБУ - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про Службу безпеки України» СБУ інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку. Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації (в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом), надання інформації за запитами на інформацію. На виконання даного Закону СБУ розроблено Інструкцію про порядок підготовки, погодження та оприлюднення інформації про діяльність СБУ, затверджену Наказом ЦУ СБУ від 19.02.2015 № 20. Принцип презумпції невинуватості не може перешкодити державним органам інформувати громадськість стосовно кримінального слідства, що триває. У постанові від 22.08.2022 у справі №761/9413/20 Верховний Суд зазначив, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і правом громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Відповідач зазначає, що обґрунтування позовних вимог зводиться виключно до незгоди позивача з предметом доказування у кримінальному провадженні та з приводу збирання й оцінки на предмет належності та допустимості доказів, отриманих у кримінальному провадженні. Також, відповідач зауважує, що позивач в публікації не згаданий. В ній йдеться про злочинну діяльність неназваної так званої посадової особи руху пацифістів. Навіть точна назва організації, де працює позивач, у публікації не відтворена. Рух справи. У вересні 2023 року Виконавчий секретар Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] звернувся із позовом до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.09.2023 справу за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації передано за підсудністю на розгляд Шевченківського районного суду м. Києва. 16.02.2024 до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю із Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.02.2024 позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 27.02.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та позовна заява у новій редакції про захист честі, гідності та ділової репутації. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 21.03.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву. 15.04.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень проти позовної заяви. 28.04.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. 24.05.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про призначення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи. 06.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про залишення без розгляду клопотання позивача про призначення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи. 17.06.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача від 06.06.2024. 20.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 20.06.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача від 20.06.2024. 25.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява щодо призначення судової лінгвістичної експертизи за клопотанням позивача, згідно з якою доповнено перелік поставлених питань експерту. 25.06.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача від 25.06.2024. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.06.2024 задоволено клопотання позивача про проведення судової лінгвістичної експертизи та призначено по справі судову лінгвістичну експертизу. 12.11.2024 на адресу суду надійшов висновок експерта № 6313 від 31.10.2024, за результатом проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи складено висновок, яким визначено що у тексті спірної публікації поширеної 07.09.2023 на офіційному сайті СБУ, міститься інформація негативного характеру стосовно «виконавчого секретаря руху пацифістів », а саме «виконавчий секретар руху пацифістів» є агітатором, який працює на користь російського уряду провадить «підривну діяльність» на шкоду України, є злочинцем, який закликає громадян України до ухилення від військового обов`язку, використовуючи прокремлівські наративи, розповсюджує серед іноземних дипломатів вигадану інформацію про російсько-українську війну, яка дискредитує Сили безпеки і оборони України та шкодить репутації України на міжнародній арені. Інформація негативного характеру щодо «виконавчого секретаря руху пацифістів», що міститься у тексті публікації поширеної 07.09.2023 на офіційному сайті СБУ, має форму фактичних тверджень та оціночних суджень. Встановлені фактичні твердження містять інформацію про те, що «виконавчий секретар руху пацифістів» є винуватим у вчиненні злочину, а саме: поширює у соцмережах заклики на підтримку російських окупантів та інформацію щодо виправдування їхніх злочинів в Україні, закликає громадян України до ухилення від військового обов`язку використовуючи прокремлівські наративи, розповсюджує серед іноземних дипломатів вигадану інформацію про російсько-українську війну, яка дискредитує Сили безпеки і оборони України та шкодить репутації України на міжнародній арені. У тексті публікації поширеної 07.09.2023 на офіційному сайті СБУ містяться висловлювання образливого характеру щодо «виконавчого секретаря руху пацифістів» містяться висловлювання образливого характеру щодо «виконавчого секретаря руху пацифістів», а саме: «ворожі агітатори», «прихильники рашизму», «прокремлівські агітатори». 02.01.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. 20.01.2025 від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення. 24.01.2025 позивачем через систему «Електронний суд» подано заяву про зміну позовних вимог. Позивач в даній заяві сформулював наступні вимоги: 1) Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] інформацію, поширену [INFO] на офіційному сайті Служби безпеки України під заголовком «[INFO]», а саме: «Служба безпеки заблокувала підривну діяльність ще трьох прихильників рашизму, які діяли у Києві, в Запорізькій та Закарпатській областях. Зловмисники масово поширювали у соцмережах заклики на підтримку російських окупантів та виправдовували їхні злочини в Україні. Також вони «розганяли» фейки про ситуацію на фронті, дискредитували Сили оборони і агітували громадян ухилятися від призову до ЗСУ. Таким чином прокремлівські агітатори намагались зірвати мобілізацію і дестабілізувати суспільно-політичну ситуацію в декількох регіонах нашої держави. Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами». 2) Зобов`язати Службу безпеки України опублікувати на офіційному Інтернет порталі Служби безпеки України ([INFO]) спростування та відомості про ухвалене рішення суду у справі за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] до Служби безпеки України про захист честі, гідності і ділової репутації. Зобов`язати Службу безпеки України спростувати недостовірну інформацію про Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] , поширену [INFO] на офіційному сайті Служби безпеки України у публікації під заголовком «[INFO]», шляхом розміщення публікації на офіційному вебсайті Служби безпеки України в мережі Інтернет за адресою [INFO] із заголовком «Спростування», проілюстровану відсканованими зображеннями усіх сторінок судового рішення, і текстом наступного змісту: " [INFO] в публікації під заголовком «[INFO]» на офіційному сайті Служби безпеки України було поширено недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] та стверджує про його винуватість у вчиненні злочину без обвинувального вироку суду. Поширена недостовірна інформація: «Служба безпеки заблокувала підривну діяльність ще трьох прихильників рашизму, які діяли у Києві, в Запорізькій та Закарпатській областях. Зловмисники масово поширювали у соцмережах заклики на підтримку російських окупантів та виправдовували їхні злочини в Україні. Також вони «розганяли» фейки про ситуацію на фронті, дискредитували Сили оборони і агітували громадян ухилятися від призову до ЗСУ. Таким чином прокремлівські агітатори намагались зірвати мобілізацію і дестабілізувати суспільно-політичну ситуацію в декількох регіонах нашої держави. Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами» - не відповідає дійсності. Відредагована фотографія виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] з публікації у соціальній мережі Facebook за 2020 рік, якою було проілюстровано вказану недостовірну інформацію, ніяким чином не свідчить про її достовірність". 3) Стягнути зі Служби безпеки України на користь позивача понесені ним судові витрати, включаючи судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. та витрати на проведення судової експертизи у сумі 40 135 грн. 84 коп. 03.02.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява про залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову. 19.02.2025 позивачем повторно подано заяву про зміну позовних вимог. 17.03.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла повторна заява про залишення без розгляду заяви про зміну предмету позову. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025 залишено без розгляду заяви про зміну предмету позову. 19.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів. 07.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. 08.04.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення від 07.04.2025. 08.04.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі. 10.04.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення від 08.04.2025. 03.04.2025 через систему «Електронний суд» позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14.04.2025 зупинено провадження у цивільній справі за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації, до розгляду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025. 02.05.2025 через систему «Електронний суд» відповідачем подано відзив із викладенням заперечень проти апеляційної скарги. Постановою Київського апеляційного суду від 24.07.2025 апеляційну скаргу залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19.03.2025 - залишено без змін. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09.09.2025 поновлено провадження у цивільній справі за позовом Виконавчого секретаря Громадської організації «Український Рух Пацифістів» [PERSON] до Служби безпеки України про захист честі, гідності та ділової репутації. 29.10.2025 у судовому засіданні позивачем подано пояснення. Обставини справи, встановлені судом. Позиція суду 7 вересня 2023 року на офіційному сайті Служби безпеки України було поширено публікацію під заголовком «[INFO]»: «Так, у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів». На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами». Щодо твердження відповідача про те, що «у Києві: нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів.» суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дана публікація не містить ніяких застережень щодо того, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не встановлено вироком суду, який набув законної сили. У публікації не названо позивача по імені, але названо «виконавчим секретарем руху пацифістів», що є унікальним сполученням неповторної частини назви організації, не притаманної жодній іншій організації, та назви керівної посади, яку з моменту заснування у 2019 році посідає одна людина, і це сполучення однозначно вказує виключно на позивача, зокрема, при пошуку в мережі Інтернет у популярних пошукових системах Google. Після оприлюднення вказаних відомостей про позивача низка засобів масової інформації легко ідентифікували його та поширили неправдиві відомості, називаючи його ім`я, з посиланням на офіційне повідомлення Служби безпеки України. Крім цього, у справі за ухвалою суду було проведено судову лінгвістичну семантико-текстуальну експертизу, висновок якої від 31.10.2024 підтверджує, що поширена Службою безпеки України публікація містила образливі висловлювання і фактичні твердження про винуватість позивача у вчиненні злочину в якості «виконавчого секретаря руху пацифістів». Відповідно до пунктів 14, 39-45 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Констас проти Греції" (Konstas v. Greece, заява № 53466/07) від 24 травня 2011 року, порушення пункту другого статті 6 Європейської конвенції з прав людини може мати місце і у разі категоричного твердження про винуватість особи, не названої по імені, якщо така особа була однозначно позначена іншими словами, зокрема, фрагментарним посиланням на його статус, посади, що є імпліцитним, але чітким посиланням на конкретну особу. На момент поширення цієї публікації позивачу було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, виключно на підставі надсилання Президенту України заяви Українського Руху Пацифістів «Мирний порядок денний для України та світу», в якій засуджується російська агресія, що підтверджується комісійним висновком експертів №1585/1595 від 17.04.2024. На даний час позивач є обвинуваченим у кримінальному провадженні № 22022101110000288 від 11.08.2022 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України. Таким чином, публікація відповідачем категоричних тверджень про винуватість позивача у вчиненні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, суперечить праву позивача на презумпцію невинуватості, передбаченому статтею 62 Конституції України. Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Відтак, будь-які інші матеріали кримінального провадження, крім вироку суду, не є належними доказами винуватості особи у вчиненні злочину. Отже, за відсутності обвинувального вироку, який набув законної сили - ця інформація порушує права позивача. Тому підлягає видаленню із публікації під заголовком «[INFO]», інформація, а саме: абзац «…нейтралізовано злочинну діяльність так званого «виконавчого секретаря руху пацифістів»…». Щодо твердження відповідача про те, що «у Києві: На власному Телеграм-каналі він активно закликав мешканців столиці «косити» від призову та втікати за кордон. Також фігурант розсилав іноземним дипломатам видумані довідки про війну в Україні. У них використовував прокремлівські наративи, що дискредитують Сили безпеки та оборони. Такими діями зловмисник намагався зіпсувати імідж нашої держави перед міжнародними партнерами.» суд вважає за необхідне зазначити наступне. Принцип презумпції невинуватості не може перешкодити державним органам інформувати громадськість стосовно кримінального слідства, що триває. У постанові від 22.08.2022 у справі №761/9413/20 Верховний Суд зазначив, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і правом громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. За таких підстав, беручи до уваги зміст конкретних висловлювань, суд вважає, що дана публікація не вказує виключно на позивача, та відповідно неможливо ідентифікували саме його чи назву його Телеграм-каналу, а отже інформація саме в цій частині не порушує права позивача. Нормативно-правове регулювання Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (стаття 24 ЦК України). Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина третя статті 269 ЦК України). Стаття 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та часті (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, а також про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин, як: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №756/4720/20. Крім того, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що входить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями (постанова Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №638/12898/19). При вирішенні спору про визнання недостовірною та спростування інформації підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору має бути встановлено не лише наявність підстав визнання недостовірною та спростування інформації, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 910/1255/20). Розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.09.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року в справі № 757/47312/15-ц (провадження № 61-19467св20) вказано, що « Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права». Отже, для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації необхідно довести: а) поширення інформації; б) стосунок цієї інформації до певної особи (позивача); в) недостовірність інформації; г) порушення особистих немайнових прав через цю інформацію. Реальні докази завдання шкоди честі, гідності чи діловій репутації або перешкоджання особі користуватися своїми немайновими правами. При цьому слід мати на увазі, що саме ставлення особи до поширеної інформації, як таке, що завдає шкоди його честі й гідності, не є достатнім підтвердженням порушення його прав. Доказами реального завдання шкоди можуть бути: договори, які були розірвані через поширену інформацію; застосування до особи різних заходів впливу (відсторонення чи звільнення з займаної посади), цькування чи травля людьми в мережі чи в реальному житті, причиною для яких стало поширення інформації За загальним правилом, відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. На думку позивача, поширення СБУ неправдивої інформації може створити перешкоди у реалізації права Громадської організації «Український Рух Пацифістів» на звернення до державних органів, передбаченого Законом України «Про громадські об`єднання», також акцентує увагу на тому, що відновлення серйозно ушкодженої ділової репутації, відновлення після душевного болю та страждань, моральної травми, завданої поширенням відповідачем неправдивої інформації, є важким процесом. Проте обґрунтування позовної заяви не містять доводів та належних доказів на підтвердження того, що спірна публікація порушила немайнові права фізичної особи [PERSON] , а лише зазначено про вплив даної публікації на діяльність ГО «Український Рух пацифістів». За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (статті 110 ЦПК України). За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. При цьому, суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо щоб інформація. Яка розповсюджується будь ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» СБУ - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про Службу безпеки України» СБУ інформує про свою діяльність через засоби масової інформації, шляхом надання відповідей на запити на доступ до публічної інформації та в інших формах у визначеному законодавством порядку. Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації (в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом), надання інформації за запитами на інформацію. На виконання даного Закону СБУ розроблено Інструкцію про порядок підготовки, погодження та оприлюднення інформації про діяльність СБУ, затверджену Наказом ЦУ СБУ від 19.02.2015 № 20 (далі - Інструкція). В рішенні Конституційним Судом України у справі № 6-рп/2001 23.05.2001 розтлумачено, що відповідно до статті 1 Кримінально-процесуального кодексу України діяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, суду щодо порядку провадження у кримінальних справах регламентується цим Кодексом (далі - КПК України). Кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України. Положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів. У рішенні ЄСПЛ «Korban v. Ukraine» (заява №26744/16 від 04.07.2019 п. 230) вказав, що посадові особи можуть інформувати громадськість про розслідування у кримінальних справах, наприклад, розкриваючи інформацію про вручення повідомлень про підозру, затримання та зізнання, якщо вони роблять це розсудливо та обачно. (рішення у справі «Turtyev v. Russia» від 11.10.2016, п. 19). Принцип презумпції невинуватості не може перешкодити державним органам інформувати громадськість стосовно кримінального слідства, що триває, але натомість вимагає, аби це робилось як омого тактовніше і у повній відповідності до вимог поважати презумпцію невинуватості («Фатуллаєв проти Азербайджану» (Fatullayev v. Azerbaijan) параграф 159; «Алленет де Рібемонт проти Франції» (Allenet de Ribemont v. France), параграф 38; «Гарицький проти Польщі» (Garycki v. Poland) параграф 69) Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин за яких заява була зроблена («Каракас в Єсілірмак проти Туреччини» (Karakas and Yesilirmak v/ Turkey заява №43925/985, п. 51)). Також ЄСПЛ в своїх рішеннях звернув увагу на те, що слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (рішення у справі «Ісмоїлов та інші проти Росії» (Ismoilov and Other v. Russia), №2947/06 п. 166 від 24.04.2008). Чи порушує заява державної посадової особи принцип презумпції невинуватості - слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких було зроблено таку заяву (рішення у справі Дактараса проти Латвії (Daktaras v. Lithuania) №42095/98 п. 43 від 24.11.2000) У постанові від 22.08.2022 у справі №761/9413/20 Верховний Суд зазначив, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і правом громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Також, справах №757/34493/15, №757/4402/16 Верховним Судом зауважено, що інформувати громадськість про розслідування певного кримінального провадження не є порушенням принципу презумпції невинуватості. Також слід звернути увагу, що у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 758/12586/15 зауважено, право на недоторканість ділової репутації та честь ї гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена з «явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи не правдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позиції політичних лідерів, інших публічних осіб. До того ж у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Верховний Суд в своїй постанові від 26 вересня 2019 року в справі № 753/16545/17, провадження № 61-11595св19 зробив наступний висновок: «Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У постановах Верховного Суду у справах №757/34493/15 та №757/4402/16, зауважено що інформувати громадськість про розслідування певного кримінального провадження не є порушенням принципу презумпції невинуватості особи. Отже, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 536,80 грн. та витрати за проведення судової лінгвістичної експертизи у розмірі 20067,92 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial