Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У серпні 2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (далі - ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за Договором № 4607840 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.04.2024 року (далі - Договір). В обґрунтування вимог зазначав, що 29.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», Первісний кредитор) та відповідачка [PERSON] уклали Договір у формі електронного документа, згідно з яким відповідачці надано кредит на суму 29900,00 грн. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку відповідачки № [NUMBER] . 25.11.2024 року на підставі Договору факторингу № 25/11/2024 право вимоги за Договором набуло ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Внаслідок невиконання відповідачкою умов Договору утворилась заборгованість, яка на момент подання позову становить 186875,12 грн, з яких: 29900,00 грн - заборгованість за основним боргом (тілом кредиту), 94633,62 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими Первісним кредитором, та 62341,50 грн - заборгованість за процентами, нарахованими Позивачем. Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідачки понесені ним судові витрати. Ці витрати складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень 00 копійок . Також посилаючись на ч.ч. 10, 11 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України, просить суд уповноважити орган, що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, продовжувати нарахування на суму заборгованості. Зокрема, просить нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до моменту повного виконання рішення . Відповідачці копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 12.09.2025 за її зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Поштовий конверт повернувся на адресу суду 16.09.2025 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що адресат відсутній за цією адресою, при цьому відправлення, надіслане за зареєстрованим місцем проживання відповідача згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк відзив на позов нею не подано. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 07.08.2025. Ухвалою суду від 21.08.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» щодо належності відповідачці банківської картки та підтвердження факту зарахування на неї кредитних коштів. Ухвалою суду від 06.10.2025 задоволено клопотання позивача та витребувано докази (а.с. 131). Копія позовної заяви з додатками направлена позивачці 21.07.2025 (а.с. 72-78). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд дослідив письмові докази та встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 1177 від 19.03.2019 (а.с. 37) та має ліцензію на надання коштів у позику, що підтверджується Розпорядженням Нацкомфінпослуг № 529 від 04.04.2019 (а.с. 40) та Витягом із Державного реєстру фінансових установ від 21.03.2024 (а.с. 39). Встановлено, що 29.04.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір (а.с. 95-106) в електронній формі та підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «32889». Основні умови Договору полягають у наступному. Відповідно до умов договору, сума кредиту, що надається відповідачці, складає 29 900 гривень (п. 1.2. Договору). Строк, на який надається кредит, становить 350 днів, а саме з 29.04.2024 по 13.04.2025 (п. 1.3. Договору). Договором також визначено періодичність, з якою відповідачка зобов`язана сплачувати проценти за користування кредитними коштами, що становить кожні 25 днів (п. 1.3. Договору). Тип процентної ставки за договором є фіксованим (п. 1.4. Договору). Стандартна процентна ставка, що застосовується в межах строку кредиту, встановлена у розмірі 1,5% в день (п. 1.4.1. Договору). Разом з тим, договором передбачена можливість застосування зниженої процентної ставки у розмірі 1,13% в день на умовах участі у Програмі лояльності (п. 1.4.2. Договору). Для отримання такої знижки клієнт повинен був до 23.05.2024 включно або протягом трьох календарних днів після цієї дати сплатити кошти в сумі, не меншій за суму першого платежу згідно з графіком, або здійснити часткове дострокове повернення кредиту (п. 1.4.2. Договору). У випадку невиконання клієнтом цих умов, користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою, що не вважається зміною умов договору в бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту першочергово здійснюється саме на умовах стандартної ставки (п. 1.4.2. Договору). Порядок нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто за методом «факт/факт» (п. 3.1. Договору). Надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , реквізити якої були вказані відповідачкою особисто під час укладання договору (п. 2.1. Договору). Пунктом 6.4 договору № 4607840 від 29.04.2024 передбачена відповідальність позичальника за порушення строків оплати. Зокрема, цей пункт встановлює, що у випадку, якщо клієнт не виконує або виконує неналежним чином свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та/або сплати нарахованих процентів, товариство отримує право нарахувати штраф. Розмір цього штрафу становить 25% від суми невиконаного або простроченого зобов`язання. Особливістю цієї санкції є періодичність її застосування: штраф нараховується на кожен сьомий день кожного факту прострочення. Зобов`язання з надання кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконало в повному обсязі, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» (а.с. 112), з яким укладено Договір про організацію переказу грошових коштів № 210222-1 від 21.02.2022 (а.с 21-26). Відповідно до цієї довідки, переказ коштів здійснено на підставі договору про надання платіжних послуг, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК». Згідно з відомостями платіжної системи, 29.04.2024 о 22.33 год. успішно перераховано кошти в сумі 29900,00 грн. Призначенням платежу зазначено зарахування на картку, маска якої [NUMBER] . Також факт\~перерахування коштів\~на картку\~відповідачки №\~ [NUMBER] \~в сумі\~29990,00\~грн підтверджується\~інформацією,\~яка надана\~АТ КБ\~«ПриватБанк» від\~03.11.2025\~(а.с.\~132).\~ Позивач ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію [NUMBER] від 15.09.2021, та має право здійснювати факторингові операції (а.с. 41). Також встановлено, що 25.11.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» уклали Договір факторингу № 25/11/2024 (а.с. 27-36). Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу, Клієнт відступив Фактору право грошової вимоги до боржників, перелік яких зазначено у Реєстрі Боржників. Перехід права вимоги до відповідачки за Договором підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників від 25.11.2024, згідно з яким було передано права вимоги до 3679 боржників на загальну суму 64339 984,72 грн.Згідно з Реєстром боржників, що є додатком до цього договору, до позивача, серед іншого, перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4607840, із загальною сумою заборгованості на момент відступлення 139483,62 грн (а.с. 87-88). Згідно з платіжними інструкціями № 510 від 05.12.2024, № 511 від 05.12.2024 та №512 від 06.12.2024, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» сплатило на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 1962112,59 грн за відступлене право вимоги, що відповідає ціні продажу, зазначеній у п. 3.3 Договору факторингу (а.с. 50-51). Відповідно до Паспорта споживчого кредиту (а.с. 92-94) та умов Договору, на суму основного боргу в розмірі 29900,00 грн нараховуються проценти. Пунктом 1.4.1 договору встановлено стандартну процентну ставку в розмірі 1,5% в день, а пунктом 1.4.2 та Паспортом споживчого кредиту передбачено знижену процентну ставку в розмірі 1,13% в день, яка застосовується на пільговий період до 23.05.2024 за умови своєчасного внесення першого платежу. Аналіз детального поденного розрахунку, наданого первісним кредитором (а.с. 107-111), показує, що нарахування процентів з 29.04.2024 по 23.05.2024 спершу здійснювалося за зниженою ставкою 1,13% в день. Однак, у зв`язку з тим, що відповідачка не виконала умови, передбачені пунктом 1.4.2 договору для збереження зниженої ставки, первісний кредитор здійснив перерахунок процентів за цей же період, застосувавши стандартну ставку 1,5% в день. Надалі, за весь наступний період до моменту відступлення права вимоги, тобто до 25.11.2024, проценти нараховувалися виключно за стандартною ставкою 1,5% в день. Сукупна сума процентів, нарахованих первісним кредитором, склала 94633,62 грн. Окремо, у зв`язку з порушенням відповідачкою строків виконання грошового зобов`язання, первісним кредитором було нараховано фінансові санкції у вигляді неустойки. Сума цих санкцій, згідно з наданим розрахунком та реєстром боржників, становить 14950,00 грн. Підставою для такого нарахування є пункт 6.4 договору, який передбачає накладення штрафу в розмірі 25% від суми невиконаного зобов`язання на кожен 7-й день прострочення. При цьому, загальний розмір нарахованої неустойки обмежується пунктом 6.5 договору, згідно з яким для кредитів, що перевищують розмір однієї мінімальної заробітної плати, сукупна сума неустойки не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за договором. Після набуття права вимоги позивачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», нарахування процентів продовжено на тих же умовах, що вказано в розрахунку, наданого позивачем (а.с. 89-90) За період з 26.11.2024 по 13.04.2025, що є датою закінчення строку дії договору, на суму основного боргу нараховувалися проценти за стандартною ставкою 1,5% в день. Сума нарахованих позивачем процентів за цей період, згідно з наданим розрахунком, склала 62341,50 грн. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою цифрового підпису лише за умови використання цього засобу усіма сторонами правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі ст. 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що Договір, підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеними, первісний кредитор виконав його умови та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі. Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами повністю не сплатив. Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права вимоги до відповідачки. Судом встановлено, що 25.11.2024 між первісним кредитором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та позивачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», укладено договір факторингу № 25/11/2024. Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників до цього договору, право вимоги за кредитним договором № 4607840 від 29.04.2024, укладеним з відповідачкою, було відступлено позивачу. Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 Цивільного кодексу України. Позивач є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи № В0000362 від 15.09.2021, а тому відповідає вимогам статті 1079 ЦК України щодо особи фактора. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідачки саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою та доведеною в повному обсязі, оскільки сума кредиту в розмірі 29900,00 грн, надана відповідачці, підтверджується договором № 4607840 від 29.04.2024 та довідкою про перерахування коштів, а докази її погашення в матеріалах справи відсутні. Водночас суд не погоджується із розрахунком відсотків, наданим позивачем, та здійснює власний перерахунок. Суд враховує, що правовідносини сторін регулюються, окрім умов договору, нормами Закону України «Про споживче кредитування», які є спеціальними. Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 встановлено тимчасові обмеження максимального розміру денної відсоткової ставки. Зокрема, у період з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальна ставка не могла перевищувати 1,5 %, а з 20.08.2024 - 1 %. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору, які погіршують становище споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними. Оскільки договірна ставка 1,5 % перевищувала законодавчий ліміт, що почав діяти з 20.08.2024, суд здійснює перерахунок відсотків, застосовуючи максимально дозволені законом ставки. За період з 29.04.2024 по 19.08.2024 (113 днів) сума нарахованих відсотків складає 50680,50 грн (29900,00 грн * 1,5% * 113 днів). За період з 20.08.2024 по 13.04.2025 (237 днів) сума нарахованих відсотків за законодавчо обмеженою ставкою 1 % становить 70863,00 грн (29900,00 грн * 1% * 237 днів). Таким чином, загальна сума відсотків, що підлягає стягненню, становить 121543,50 гривні (50680,50 грн + 70863,00 грн). Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 14950,00 грн та застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України, суд вважає їх необґрунтованими. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит. Оскільки кредитний договір укладено 29.04.2024, тобто у період дії воєнного стану, на дані правовідносини поширюється дія вказаного мораторію. Крім того, застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України щодо майбутніх нарахувань є правом, а не обов`язком суду. Враховуючи пряму законодавчу заборону, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та надання права на майбутні нарахування за ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, становить 151443,50 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у сумі 29900,00 грн та заборгованості за нарахованимивідсотками у сумі 121543,50 грн. 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 гривень, суд зазначає, що на підтвердження цих витрат позивачем надано пакет документів, які у своїй сукупності підтверджують як факт надання правової допомоги, так і розмір понесених витрат. Повноваження представника позивача, адвоката Дідуха Євгена Олександровича, підтверджуються свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10, виданим Радою адвокатів Київської області 24.03.2017 (а.с. 52). Основою для надання правової допомоги є договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А, укладений 01.08.2024 між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем (а.с.19-20), який встановлює загальні умови співпраці. На виконання цього договору сторонами складено заявку на виконання доручення №4607840 від 21.04.2025 (а.с. 63-64). Ця заявка конкретизує доручення адвокату щодо надання правничої допомоги саме у справі про стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним Договором. Пунктом 5.2 вказаної заявки сторони погодили загальну суму гонорару за надання правової допомоги у цій справі, яка становить 10000,00 гривень. Факт надання та обсяг послуг підтверджується детальним описом робіт № 4607840 від 20.07.2025 (а.с. 62), де перелічено всі види наданої допомоги, включаючи консультування, аналіз документів, складання позовної заяви та представництво інтересів. Також до матеріалів справи долучено акт прийому-передачі виконаних робіт № 4607840 від 20.07.2025 (а.с. 113), яким замовник підтвердив належне отримання послуг у повному обсязі та відсутність претензій до їх якості , і рахунок на оплату № 4607840-2025 від 20.07.2025 на узгоджену суму (а.с. 68). При розв`язанні цього питання суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24) висловив думку, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат зі складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial