Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки та зняти арешт з коштів та майна. Позов обґрунтовано тим, що 07.03.2013 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, який розірвано рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 02.10.2015 року. Сторони по справі мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року припинено стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського районного суду від 29.04.2022 року вдруге було припинено стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , що проводилося на користь відповідачки, відповідно до судового наказу від 21.09.2018 року. Проте на даний час на користь відповідача продовжує нараховуватися заборгованість по аліментах на утримання дитини за той період часу коли дитина проживала з позивачем. Разом з тим, до цього часу не знято арешти з майна позивача. Відповідачку позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , рішенням Карлівського районного суду від 11.07.2023 року. Позивач вказує, що зазначені факти не спростовують заборгованість по аліментах, нарахованої в сумі 176869,00 грн за період з грудня 2021 року по квітень 2025 року, коли донька проживала з позивачем та була повністю на його утриманні Ухвалою судді від 01 липня 2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року закрито підготовче провадження по справі за позовною заявою [PERSON] , до [PERSON] , за участю третьої особи: Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та скасування арешту та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просить справу слухати без його участі, позов підтримує та просить задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних письмових матеріалів та доказів. Сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис 105. Згідно судового наказу № 531/1332/18, виданого 21.09.2018 року Карлівським районним судом Полтавської області з [PERSON] на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх доходів боржника щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15.01.2018 року припинено стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського районного суду від 29.04.2022 року вдруге було припинено стягнення з позивача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , що проводилося на користь відповідачки, відповідно до судового наказу від 21.09.2018 року. Відповідачку позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , рішенням Карлівського районного суду від 11.07.2023 року. На даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №531/1332/18, наданого в. о. начальника Карлівського ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник [PERSON] , станом на 28.05.2025 року має заборгованість по аліментам на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у сумі 176869,00 гривень. Заборгованість нараховувалася з 22.12.2020 року по квітень 2025 року, тобто у період коли існували рішення суду про припинення стягнення аліментів, і коли дитина вже перебувала на утриманні батька. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою\~статті 197 Сімейного Кодексу України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Відповідно до пункту 22\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року\~суд, у випадках, передбачених\~статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Статтями\~76\~та\~81 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Як на обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, дитина з 2015 року фактично перебуває на його утриманні, та те, що рішеннями Карлівського районного суду від 15.01.2018 року та від 21.09.2018 року було припинено стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, рішенням суду від 11.07.2023 року відповідачку позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . При вирішенні даного спору суд має насамперед враховувати його наслідки для неповнолітньої дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати позивач. Також суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі-Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою\~статі 273 Сімейного кодексу України\~передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Щодо зняття арешту з коштів та майна боржника. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження. Позивачі позбавлені можливості зняти арешт, накладений на майно в ході виконавчого провадження, оскільки не є стороною виконавчого провадження та на даний час виконавче провадження завершено, боржник помер, а тому вимушені були звертатися з позовом до суду. Стаття 16 ЦК України\~передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із\~ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~Статтею 391 ЦК України\~передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно із\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до ч.1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved