Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернулась до суду із позовом, яким просить скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження № 6907404 від 31.03.2008 року; реєстратор: Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1; підстава обтяження: повідомлення б/н, 28.03.1990, Ощадбанк №49. Власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний запис 288-4 стр. 63. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.02.2023 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з проханням видати, як пережитому з подружжя на підставі ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя частки недобудованого будинку що знаходиться в [ADDRESS] та частку земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті колишнього чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Після звернення позивача з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно за спадкодавцем стало відомо, про те що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна на будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження, а саме: - заборона на нерухоме майно за реєстраційним номером 6907404. Зазначене обтяження зареєстровано 31.03.2008 року реєстратором Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 на підставі повідомлення б/н від 28.03.1990 року, Ощадбанк № 49. Із Інформаційної довідки боржником перед Ощадбанк № 49 є [PERSON] , яка була колишнім власником недобудови зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1991 року [PERSON] передала у власність [PERSON] недобудований будинок. Із змісту архівної довідки № 68062 від 03.02.2021 року встановлено, що за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 року за [PERSON] зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1991 року недобудова за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації права власності. Однак, провести реєстраційні дії стало неможливим, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації прав в разі наявності обтяжень речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Вважає, що запис про обтяження за № 6907404 позбавляє права спадкоємця позивача зареєструвати за [PERSON] право власності на об`єкт незавершеного будівництва в порядку передбаченому п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до\~статуту АТ\~«Ощадбанк» №261\~від 25.02.2003\~року та\~законодавства України,\~публічне акціонерне\~товариство «Державний\~ощадний банк\~України» є\~державним банком,\~утвореним відповідно\~до розпорядження\~Президента України\~від 20.05.1999\~року №106,\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 21.05.1999\~року №876,\~шляхом перетворення\~Державного спеціалізованого\~ощадного банку\~України у\~Державний ощадний\~банк України\~з організаційно-правовою\~формою -\~публічне акціонерне\~товариство,\~який зареєстровано\~Національним банком\~України,\~назву змінено\~на АТ\~«Державний ощадний\~банк України»,\~що зареєстровано\~Національним банком\~України 28.12.1999\~року.\~Відповідно до\~Закону України\~«Про акціонерні\~товариства» змінено\~назву -\~Відкрите акціонерне\~товариство на\~Публічне акціонерне\~товариство,\~затверджено постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~06.04.2011\~року №502\~із внесенням\~змін до\~установчих документів\~07.06.2011\~року.\~Вважає,\~що ПАТ\~«Державний ощадний\~банк України»\~є належним\~відповідачем по\~справі,\~так як\~являється правонаступником\~«Ощадбанку» /а.с. 1-6/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання /а.с. 25/. 08.05.2024 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими, відповідно такими, що не підлягають задоволенню судом в повному обсязі. Вказав, що виходячи з відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, дата первинної реєстрації Банку 31.12.1991, що вказує на те, що дата первинної реєстрації Банку пізніше більш ніж на один рік дати повідомлення, вказаного в якості підстави обтяження з реєстраційним номером 6907404. Крім того, АТ «Ощадбанк» не входить до кола суб`єктів державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не може відповідати за внесення записів та реєстрацію обтяження нерухомого майна у відповідних реєстрах, відтак безпідставним та необґрунтованим є пред`явлення позову в даній справі до Банку /а.с. 30-31/. Представником відповідача Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 22.05.2024 року також подано відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити, оскільки Кропивницька міська державна нотаріальна контора №2 не є належним відповідачем у справі /а.с. 42-43/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с. 51-52/. У зв`язку з набранням чинності 25.04.2025 Закону України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» найменування Кіровського районного суду міста Кіровограда змінено на Фортечний районний суд міста Кропивницького. 08.10.2025 року представником позивача в системі «Електронний суд» сформовано додаткові пояснення у справі, згідно з якими звернула увагу на позицію АТ «Ощадбанк» при розгляді справи у Вищому господарському суду України за № 2/212 від 29.09.2009 року, де ВАТ «Державний ощадний банк України» доводив факт права власності на майно - мотивуючи що спірне майно до корпоратизації ВАТ «Держощадбанк» перебувало на балансі Українського Республіканського банку Ощадного банку СРСР та Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, а його передача у власність ВАТ «Державний ощадний банк України» відбулася з моменту державної реєстрації останнього та його правонаступництва за реорганізованим Українським Республіканським банком Ощадного банку СРСР. Зазначає, що посилання АТ «Ощадбанк» щодо того, що останній не являється правонаступником Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, суперечить нормативно-правовим актам, а тому вважає, що банк є належним відповідачем у справі та несе матеріально-правову відповідальність перед позивачем. В судове засідання позивач не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, представник позивача через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги підтримала. Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, подав заперечення на додаткові пояснення сторони позивача, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В судове засідання представник відповідача Кропивницької міської державної нотаріальної контори №2 направила клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Судом з`ясовано, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1991 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив недобудований будинок в [ADDRESS] , з процентом готовності -11 %, розташований на земельній ділянці розміром 547,0 кв.м. Із змісту архівної довідки № 68062 від 03.02.2021 року встановлено, що за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності ціле (приватна) на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1991 року №2-864 недобудований будинок за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації права власності. 21.02.2023 року [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з проханням видати на підставі ст. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України та ст.71 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя частки недобудованого будинку що знаходиться в [ADDRESS] та частку земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті колишнього чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п. 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 372689625 від 03.04.2024 року, на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 6907404, зареєстровано: 31.03.2008 реєстратором: Кропивницька міська державна нотаріальна контора № 2, підставі обтяження: повідомлення, б/н, 28.03.1990, Ощадбанк № 49, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , додаткові дані: архівний запис 288-4 стр. 63. /а.с. 8/. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 386 ЦК України закріплено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За загальним правилом, застосовуючи статтю 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має керуватися таким. Згідно зі статтями 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Рішення про зняття арешту з майна є підставою для зняття його заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Заборона на жилий будинок, розташований в [ADDRESS] була накладена 28.03.1990 року Третьою Кіровоградською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Кіровоградського відділення № 49 Ощадбанку від 27 березня 1990 року № 51 про видачу [PERSON] позики /а.с. 44/. За інформацією наданою 31.07.2025 року за №б/н Національним банком України, відповідно до положень статуту Ощадбанк України створено згідно з Законом УРСР від 20.03.1991 «Про банки і банківську діяльність» та входить до банківської системи України. Зазначений статут Ощадбанку України не містить інформації щодо правонаступництва Ощадного банку СРСР, Українського Республіканського банку Ощадбанку СРСР. Тлумачення, як ст.\~3\~ЦК України загалом, так і п. 6 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Якщо цивільні\~відносини не\~врегульовані цим\~Кодексом,\~іншими актами\~цивільного законодавства\~або договором,\~вони регулюються\~тими правовими\~нормами цього\~Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~що регулюють\~подібні за\~змістом цивільні\~відносини (аналогія\~закону)\~(ч.\~1\~ст. 8 ЦК України). Тлумачення ч.1\~ст. 8\~ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (ст. 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Суд констатує, що в ЦК України є\~прогалина та\~відсутній регулятор,\~який визначав\~би правило\~поведінки учасників\~приватних відносин\~для випадку,\~коли «відсутня»\~особа,\~яка має\~відповідати за\~позовом,\~тобто,\~бути відповідачем\~(наприклад,\~припинення юридичної\~особи внаслідок\~ліквідації).\~Подібною нормою\~є абз.\~3\~ч.\~4\~ст. 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України). При цьому, застосування заборони на нерухоме майно боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті і Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція). За таких обставин суд вважає за можливе скасувати обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, розташованого за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження № 6907404 від 31.03.2008 року; реєстратор: Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1; підстава обтяження: повідомлення б/н, 28.03.1990, Ощадбанк №49. Власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: архівний запис 288-4 стр. 63. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача по 484,48 грн., з кожного, внесеного судового збору.

Outcome: approved