Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Родіонової В.Є. звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , треті особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітей. Зокрема, позивачка просить: надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , громадянина України, [PERSON] , [INFO] , громадянина України, без письмової згоди батька [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за місцем реєстрації та проживання матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що між сторонами 23 квітня 2025 року було зареєстровано шлюб. Сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З початку повномасштабного вторгнення, сторони перестали проживати однією сім`єю та припинили спільний побут. Спільного бюджету сторони не мають, проживають окремо, не підтримують ніяких стосунків. Діти лишись проживати із позивачкою за адресою її реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , яке належить їй на праві власності. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають за вказаною адресою, але не зареєстровані, оскільки наразі для реєстрації їх місця проживання необхідно дозвіл батька, який ухиляється від надання такого дозволу. Після повномасштабного вторгнення, позивачка разом із дітьми виїхала на Західну Україну, де отримала статус внутрішньо переміщених осіб та з 07.10.2022 року разом із дітьми була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Спору щодо визначення місця проживання дітей між позивачкою та відповідачем немає. Наразі відповідач не допомагає утримувати дітей, його фактичним місцезнаходженням є: [ADDRESS] . 16 липня 2025 року позивачка звернулася до ДНАП Миколаївської міської ради з метою реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] та отримала 17 липня 2025 року відмову, на підставі пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 року№265 «у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Таким чином, наразі позивачка не може зареєструвати місце проживання неповнолітніх дітей. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Родіонова В.Є. в судове засідання не з`явились. При цьому, представником позивача подано заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Треті особи орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради явку своїх представників в судове засідання не забезпечили. При цьому, подали заяви про розгляд справи без участі їх представників. Крім цього, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради у своїй заяві просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.07.2025 року провадження у зазначеній справі було відкрито та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В межах вимог ст. 280 ЦПК України, суд у даній справі на підставі наявних у ній документів ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позаяк, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин і без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами 2, 8, 9 статті\~7 СК України,\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті\~11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею\~12 Закону України "Про охорону дитинства",\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом (стаття\~176 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з частиною 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вимогами статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. У пункті 33 Порядку зазначено, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України 22 листопада 2012 року № 1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживання батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. У разі якщо місце проживання другого з батьків зареєстровано в межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці територіального підрозділу, яким розглядається заява про реєстрацію місця проживання дитини, інформація перевіряється цим територіальним підрозділом або надається адресно-довідковим підрозділом відповідного територіального органу ДМС. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року по справі № 711/1435/19 зроблено висновок про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина\~перша\~статті\~81 ЦПК України). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2009 року позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності в цілому квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Так, 17 липня 2025 року Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради відмовлено позивачці [PERSON] у реєстрації місця проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , на підставі пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 року№265 (а.с. 20-21, 22-23). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті\~89 ЦПК України). З огляду на викладене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на здійснення реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей без згоди батька підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved