Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ»), звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1001817188301 у сумі 85913, 19 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №1001817188301, на підставі якого позичальнику видано кредит у сумі 727979,38 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем, станом на 01.02.2024 року, складає 85913,19 грн., з яких: 54187,80 грн. - заборгованість за кредитом; 9,32 грн. - заборгованість за відсотками; 31716,07 грн. - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася з вказаним позовом до суду. Адвокат Брадарська Н.В. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» надіслала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначила, що позивач не довів дійсності та справедливості умов договору щодо нарахування комісій. Майже половина від позовних вимог - це комісія, яка не обґрунтована ані фактом надання конкретних послуг, ані доказами погодження таких послуг зі споживачем. Позивач не надав належних доказів дії публічної оферти станом на дату підписання заяви, не надав тексту оферти, яка діяла саме в момент укладення договору та не довів, що споживача було знайомлено з усіма її умовами. Пункт 1 ч.1 ст. 638 ЦК України вимагає, щоб усі істотні умови були узгоджені сторонами. Відсутність належних доказів свідчить про неузгодженість договору в частині комісій. Необхідність чіткого фіксування змісту публічної оферти, яка є складовою договору приєднання, полягає не лише у забезпеченні законності, але й у створенні передумов для реального захисту прав споживача. Якщо споживач не міг ознайомитися з актуальними умовами оферти, він не може вважатися таким, що їх прийняв. Крім того, наявні форс-мажорні обставини, які вплинули на належне виконання зобов`язань. Відповідач, як і багато громадян, опинилася в складній соціально-економічній ситуації внаслідок воєнного стану (з 24.02.2022 року) та пандемії COVID-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок непереборної сили (форс-мажору). Пунктом 19 Прикінцевих положень ЦК України передбачено, що випадки введення воєнного стану є обставинам непереборної сили. Це має бути враховано при визначенні наслідків несплати та розрахунку обсягу відповідальності. У подібних умовах кожен споживач стикається з труднощами у забезпеченні навіть базових потреб, що унеможливлює стабільні платежі за фінансовими зобов`язаннями. Різке зниження доходів, втрата роботи, переїзд або евакуація - це не лише життєві труднощі, а й вагомі чинники, що мають значення при оцінці об`єктивності поведінки сторін у зобов`язанні. Як вбачається з розрахунку, позивач включає до суми боргу комісію понад 30000 грн., хоча тіло кредиту становить лише 54187,80 грн., а частину платежів відповідачкою вже було сплачено. Відсутні пояснення чи розрахунок, який би враховував часткове погашення зобов`язань. Більше того, формування суми позову без урахування таких важливих чинників, як часткове погашення та обґрунтованість комісій, створює ситуацію, за якої споживач штучно загнаний у глухий кут без реального виходу. Така практика у довгостроковій перспективі дискредитує ідею справедливого банківського кредитування. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але в прохальній частині позову просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.02.2021 року [PERSON] підписала заяву №1001817188301 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «ПУМБ» (далі-заява). [PERSON] просила надати їй споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту - 72797,38 грн.; строк кредиту - 48 місяців; процентна ставка - 0,01% річних; комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1448,57 грн. щомісяця. 23.02.2021 року [PERSON] ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його. Додатком до заяви є публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за договором №1001817188301 виконало в повному обсязі, а саме 24.02.2021 року перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 72797,38 грн., призначення платежу: надання кредитних коштів за договором №1001817188301 від 23/02/2021 [PERSON] , що підтверджується платіжною інструкцією №TR.47606207.63886.2464. Виконання АТ «ПУМБ» своїх зобов`язань за договором №1001817188301 підтверджується також випискою з особового рахунку [PERSON] , виданою за період з 23.02.2021 року по 01.02.2024 року, з якої вбачається, що 24.02.2021 року грошові кошти у сумі 72797,38 грн. надійшли на рахунок останньої. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що [PERSON] частково здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про те, що остання визнає факт укладення кредитного договору. [PERSON] у повному обсязі не виконала свої зобов`язання за укладеним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2024 року (включно) складає 85913,19 грн., з яких: 54187,80 грн. - заборгованість за кредитом; 9,32 грн. - заборгованість за відсотками; 31716,07 грн. - заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості. 01.02.2024 року представником АТ «ПУМБ» було надіслано на адресу [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором, протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, у розмірі 85913, 19 грн. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Щодо позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором №1001817188301 від 23.02.2021 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеними договорами. В порушення вимог Закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми в повному обсязі не повернула. 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Натомість, [PERSON] не надала в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за тілом кредиту та відсотками у розмірі 54197, 12 грн. Поряд з цим, у поданому відзиві на позов, представник позивача, посилаючись на ст. 617 ЦК України, зазначила, що у відповідача наявні форс-мажорні обставини, які вплинули на належне виконання зобов`язань за кредитним договором. Абзацом 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У постанові Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №922/2394/21 вказано, що статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 року у справі №913/20/21. Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 року по справі №910/7679/22 роз`яснив, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст. 617 ЦК, ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»). Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Проте, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Представник відповідача форс-мажорними обставинами зазначила введення воєнного стану на території України та пандемії COVID-19. На думку суду, стороною відповідача не доведено виникнення форс-мажорних обставин, які перебувають у причинному зв`язку із неможливістю виконання саме зобов`язань з кредиту, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що внаслідок введення воєнного стану на території України та пандемії COVID-19, у відповідача значно погіршилося матеріальне становище або змінилися умови праці, що позбавляє її можливості виконати зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Отже, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Щодо позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 31716, 07 грн., суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Згідно розрахунку заборгованості, АТ «ПУМБ» нарахувало відповідачу заборгованість за комісією у розмірі 31716,07 грн. Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19). Верховний Суд у постанові від 06.11.2023 року по справі №204/224/21 роз`яснив, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Однак, у заяві №1001817188301 не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, тобто між сторонами не обумовлено конкретний зміст послуги, яка вкладається в поняття «обслуговування кредитної заборгованості». Отже, АТ «ПУМБ» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1448,57 грн. щомісячно є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії в розмірі 31716,07 грн. є безпідставними, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 31716,07 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції №1655 від 16.04.2024 року, позивач за подання даного позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1528,13 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 54197,12 грн. *2422,40 грн./85913,19 грн.). При цьому, суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 Постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial