Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У червні 2025 позивач, в інтересах якої діє представник, звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 03.11.2021 [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON] , зокрема, квартиру [ADDRESS] . У червні 2023 нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину вказаної квартири. Як з`ясовано позивачем 03.09.1996 [PERSON] , її рідний племінник [PERSON] та її мати [PERSON] набули право спільної часткової власності на спірну квартиру. [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємцями були [PERSON] та [PERSON] , інші спадкоємці відсутні. [INFO] померла [PERSON] . З цього часу всією квартирою фактично володіла та користувалася [PERSON] , яка проживала у цій квартирі з 1980. [PERSON] почала допомагати [PERSON] у побуті та всіляко її підтримувати. Укладаючи вищевказаний заповіт, [PERSON] вважала спірну квартиру цілком своєю. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач відкрито користувалася зазначеною квартирою, підтримувати її у належному стані, сплачувати за неї комунальні послуги. У зв`язку з викладеним просить визнати за позивачем право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] за набувальною давністю. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, раніше в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як вбачається з копії заповіту від 03.11.2021, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2954 та з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстру № 67122612 від 03.11.2021 [PERSON] все належне їй майно заповіла [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1996 та листа Відділу зберігання інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 04-01/1576 від 13.06.2025 право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідок № 2036/10-03-01/2025 від 21.05.2025 та № 2034/10-03-01/2025 від 21.05.2025 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] знятий з реєстрації з 15.01.2002. [PERSON] помер [INFO] , що видно з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.05.2006. З листа Другої слов`янської ДНК № 296/01-16 від 09.10.2025 встановлено, що після смерті [PERSON] , [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відсутність інших спадкоємців у [PERSON] , крім [PERSON] , [PERSON] також вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 01.02.1965, свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] від 03 лютого 1970, копії свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 05.03.1983, копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] серії [NUMBER] від 18.04.2002. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.08.2014. [PERSON] померла [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.12.2022. [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] набула право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , що видно з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 1254, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73034880 від 30.06.2023 та витягу з Державного реєстру речових прав № 337672958 від 01.07.2023. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона жила по сусідству з [PERSON] з 2000 року. В квартирі жили [PERSON] з матір`ю [PERSON] та її племінник [PERSON] однією сім`єю, спадкоємців у нього не було. Після смерті [PERSON] в квартирі мешкала [PERSON] . Остання сильно хворіла, та її почала доглядати [PERSON] . Вказала, що їй відомо про складання заповіту [PERSON] на користь [PERSON] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] стала мешкати в квартирі, підключила газ, робить ремонт, доглядає за тваринами колишньої господарки. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] знає більше десяти років, вони товаришують. [PERSON] доглядала [PERSON] , купувала продукти, доглядала за котами. Знає, що [PERSON] склала заповіт на квартиру на користь [PERSON] та вони думали, що вся квартира належить [PERSON] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] поприбирала в квартирі, зробила ремонт, роздала речі [PERSON] іншим людям, піклувалась про котів, замінила сантехніку та провела газ. Рік мешкає в квартирі. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у\~частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України\~необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном. Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. З пункту 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року слідує, що враховуючи положення статей 335 і 334 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (статті 214 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. За змістом ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом станом на день своєї смерті [PERSON] був знятий з реєстрації місця проживання у спірній квартирі, а отже, ні [PERSON] , ні [PERSON] , які в силу положень ст.ст. 1262, 1263 ЦК України є спадкоємцями [PERSON] другої та третьої черги відповідно, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадщину після його смерті не прийняли. У свою чергу, відомості Спадкового реєстру не містять жодної інформації про звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] будь-яких осіб в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Наведене дає підстави для висновку, що жодна особа, враховуючи відсутність у [PERSON] спадкоємців першої черги за законом, спадщину після його смерті не прийняла. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Доказів того, що 1/3 частку квартири [ADDRESS] перереєстровано на іншу особу суду надано не було. З досліджених судом доказів можна вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продовжуючи фактично володіти 1/3 часткою квартири, що належала [PERSON] . Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17. Так, [PERSON] , починаючи з дня смерті [PERSON] - 2 роки 7 місяців поспіль відкрито та безперервно володіє всією спірною квартирою, не приховуючи своє володіння від жодної особи, здійснюючи таке володіння відкрито. Відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, за якими незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, можна дійти висновку, що загальний строк володіння [PERSON] часткою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] становить 19 років 2 місяці (2 роки 7 місяців володіння [PERSON] + 16 років 7 місяців володіння [PERSON] ) Отже, враховуючи, що [PERSON] добросовісно відкрито, безперервно і тривало володіє 1/3 часткою квартири, поводиться з нею як власник, на дане майно не претендують інші особи, відсутнє рішення про визнання спадщини відумерлою, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачкою права власності за набувальною давністю на це нерухоме майно. Разом з тим, слід зазначити, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно у вигляді 1/3 частини спірної квартири, що належала [PERSON] не підлягають замовленню з наступного обґрунтування. Як вже було встановлено раніше, на момент смерті [PERSON] . [PERSON] була зареєстрована та мешкала разом з останньою за однією адресою та, тим самим, в силу положень ст.ст. 1262, 1263, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, у тому числі, на 1/3 частину спірної квартири, що належала [PERSON] при цьому, право власності на це майно у встановленому порядку не оформила та продовжила володіння та користування, вважаючи всю квартиру своєю власністю. Вказані обставини нівелюють можливість застосування інституту визнання права власності за набувальною давністю, в порядку ч. 1 ст. 344 ЦК України, оскільки прямо вказують на можливість отримання позивачем, як спадкоємцем всього майна, що належало [PERSON] , права власності на зазначену частину квартири в іншому порядку, - спадкування. У зв`язку і зазначеним у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на 1/3 частину спірної квартири, що при житті належала [PERSON] , слід відмовити.

Outcome: partial