Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Представник позивача\~ТзОВ «Споживчий\~центр» -\~Чехун Ю.В.\~звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 04.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №04.11.2024-100001329, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15\~000 гривень, строком на 124 днів. У свою чергу, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим станом на 07.03.2025 року, виникла заборгованість у розмірі 40 500 гривень, з яких: 15\~000 гривень заборгованість по тілу кредиту, 13\~950 гривень проценти, 1350 гривень комісія, 2\~700 гривень додаткова комісія, 7\~500 гривень - неустойка. Натомість, відповідач [PERSON] добровільно відмовляється сплати суму заборгованості, а тому представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи Б з дитинства внаслідок тяжких захворювань, чим самим позбавлена фізичної можливості ходити навіть в межах своєї квартири, не може залишити помешкання без сторонньої допомоги, цілодобово потребує сторонньої допомоги. Відповідачка є обмежено соціалізованою, не має та не здатна внаслідок тяжкої хвороби відвідувати банк для відкриття рахунку, чи самостійно відкрити рахунок споживача, а також особистий електронний кабінет з використанням реквізитів електронного платіжного засобу, не зареєстрована та не користується можливостями електронного сервісу державних послуг «Дія» та не має мобільного додатку і вебпорталу, не долучена до BankID, не зареєстрована та не користується системою iPay.ua, не має цифрового електронного підпису, відтак їй недоступні будь-які електронні операції з оформленням договорів, у тому числі кредитних. Відповідачка має картковий рахунок у АТ «Державний ощадний банк України», на який їй надходить пенсія по інвалідності. 10.06.2025 року на адресу місця проживання відповідачки надйшла копія позовної заяви ТзОВ «Споживчий центр» з якого вона дізналася про те, що 04.11.2024 року невстановлена особа чи особи з використанням її особистих даних, від імені відповідача уклала кредитний договір з ТзОВ «Споживчий кредит», отримала на номер 0969571995, який неналежить [PERSON] , одноразовий ідентифікатор та отримала на платіжну картку [NUMBER] , номер трансакції в системі iPay.ua 556800401, грошові кошти у розмірі 15\~000 гривень за договором кредиту №04.11.2024-100001329. Дізнавшись про факт шахрайських дій, вже 11.06.2025 року мати відповідачки [PERSON] звернулася до Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення і 12.06.2025 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.182 КК України, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025078040000232, проводиться досудове розслідування. Відповідачка стверджує, що 04.11.2024 року не зверталася до ТзОВ «Споживчий центр» із заявою про укладення кредитного договору, не підписувала даний договір у спосіб введення коду з смс, який надійшов на номер мобільного телефону [NUMBER] , яким вона ніколи не користувалася. У зв`язку із інвалідністю відповідачки вона не працює на підприємстві «Ядзакі», як заявлено у додатку до кредитного договору, їй невідомі контактні номери осіб на ім`я [PERSON] ( [NUMBER] ) та Марія (0506325421). Відповідачка категорично заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів. Також представник відповідача зазначає, що кредитний договір не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача. При цьому, позивачем не надані достатні та допустимі докази того, що саме відповідачка погодила всі істотні умови вказаного кредитного договору. Твердження позивача про те, що відповідачка 04.11.2024 року пройшла ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку і саме таким чином було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи є бездоказовим. Відомості про те, що відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, правилами надання грошових коштів у позику, здійснила акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписала договір одноразовим ідентифікатором, належними, допустимими, достатніми доказами не доведено і факт укладання кредитного договору саме відповідачкою не підтверджує. Крім цього, будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідачки, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який був підтверджений до позовної заяви недолучений. Документи, що підтверджують особу позичальника відсутні. Крім цього, згідно п.4.1. Договору, кредит надавався товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28ХХ-ХХХХ-4431. Проте, позивачем не надані докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Також позивачем не доведено, що номер платіжної картки, зазначений у договорі та частково зашифрований і номер платіжної картки на яку були перераховані кредитні кошти належить відповідачеві. Банківські реквізити рахунку позичальника є невизначеними. Також позивачем не надано належних і допустимих доказів сприяння [PERSON] втраті, повідомлення стороннім особам персональних даних або сприяння використання таких даних іншими особами з метою отримання кредитних коштів. Таким чином, сторона відповідача вважає, що укладення кредитного договору і надання [PERSON] кредитних коштів у сумі 15\~000 гривень за обставин, викладених в позові, не доведено. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до кредитного договору від 04.11.2024 року №04.11.2024-100001329, який складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії (оферта), Паспорту споживчого кредиту (арк.спр.16-17) та Заявки від 04.11.2024 року, та підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е777», кредитодавець ТзОВ «Споживчий центр» зобов`язується надати кредит позичальникові [PERSON] у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах які визначені у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Сума кредиту 15 000 гривень, строк на який надається кредит 124 дні з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 07.03.2025 року (а.с. 21-38). Згідно з додатком до Кредитного договору, що містить інформацію про місце роботи позичальника, вбачається, що позичальник працює на «Ядзакі», місцезнаходження Розівка. Підписання договору одноразовим ідентифікатором «Е777» з sms, яке було відправлене на фінансовий номер 0969571995 (а.с. 32, 33). Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №04.11.2024-100001329 від 04.11.2024 року, заборгованість [PERSON] становить 40\~500 гривень, з яких: основний борг 15\~000 грн., проценти 13\~950 грн., комісія 1\~350 грн., 7\~500 грн., - неустойка, 2\~700 грн., - додаткова комісія (а.с. 16). Із листа ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» №16-0506 від 05.06.2025 року адресованому ТзОВ «Споживчий центр» слідує, що між зазначеними підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 04.11.2024 року на суму 15\~000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 556800401, призначення платежу: видача за договором кредиту №04.11.2024-100001329 (а.с. 17). Представник позивача, вказуючи на порушення його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи положення частини першої статті 5Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Матеріали справи містять кредитний договір від 04.11.2024 року, кредитодавцем за яким вказано ТОВ «Споживчий центр», боржником [PERSON] , у якому вказано також одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У поданому до суду відзиві представник відповідача категорично заперечив укладення відповідачем кредитного договору з позивачем та перерахування йому кредитних коштів, а також належність йому банківської картки, на яку, за матеріалами справи, перераховано кошти. Крім цього, відомості працевлаштування боржника не відповідають дійсності, оскільки відповідач ніколи на «Ядзакі» не працював, а також те, що відповідач є особою з інвалідністю. На підтвердження своїх заперечень надав такі докази. Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №526093, [PERSON] встановлена 1 група інвалідності з дитинства, потребує стороннього догляду (а.с. 57). Згідно з наданими представником відповідача суду копії Витягу з ЄРДР, 12.06.2025 року [PERSON] звернулася до Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області з приводу того, що 04.11.2024 року, невідома особа у невстановлений спосіб отримала доступ до особистих даних [PERSON] та оформила від імені останньої зобов`язання №04.11.2024-100001329 в ТзОВ «Споживчий центр» на суму 15\~000 грн. і на даний час сума заборгованості складає 40\~500 грн., до якого остання не має жодного відношення, оскільки є інвалідом 1 групи з діагнозом ДЦП (а.с. 60). У кредитному договорі реквізитами належного Позичальнику електронного платіжного засобу для перерахування коштів вказано 5355-28ХХ-ХХХ-4431. Проте належність даної картки відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять. Відомості щодо місця роботи відповідача [PERSON] , які зазначені у Розділі у Інформаційне повідомлення позичальника, не відповідають дійсним обставинам, оскільки як вбачається із наданих представником відповідача доказів, що відповідач є особою з інвалідністю 1 групи з дитинства, потребує стороннього догляду, що у свою чергу унеможливлює його працювати у зазначеному підприємстві. Отже, на переконання суду, представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання та отримання відповідачем кредитних коштів згідно вищевказаного кредитного договору. Крім цього, представник позивача не надав суду відповіді на відзив, чим самим не заперечив або не спростував заперечення та твердження представника відповідача. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За відсутності доказів надання відповідачу та отримання ним кредитних коштів вимоги представника позивача про стягнення з відповідача кредиту та відсотків є безпідставними, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed