Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №26.01.2024-100003548 від 26.01.2024 року у розмірі 14000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.01.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем було укладено кредитний договір №26.01.2024-100003548, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 14000 грн строком на 140 днів, до 13.06.2024 року. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 12.09.2024 року становила 36184,42 грн, з яких: 14000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14640 грн - заборгованість за процентами, 1044,42 грн комісія, 3500 грн неустойка. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором [PERSON] не погасив, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 36184,42 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору. У поданій заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26.01.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №26.01.2024-100003548 про надання кредитних коштів у розмірі 14000 грн шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору кредит надано строком на 140 днів - до 13.06.2024 року, період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (черговий період) на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі фіксованої незмінної процентної ставки 1 % за 1 (один) день користування кредитом (що нараховується протягом всього строку, на який надається кредит), денної процентної ставки загальні витрати за кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит 0,82 %, із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 15 % від суми кредиту в розмірі 2100,00 грн. Також договором визначено розмір неустойки, яка складає 140,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Відповідно до умов укладеного договору 26.01.2024 року відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 14000 грн, що підтверджується квитанцією LIQPAY. З наданої представником позивача довідки - розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №26.01.2024-100003548 від 26.01.2024 року станом на день звернення до суду -12.09.2024 року становить 36184,42 грн, з яких: 14000 грн заборгованість за тілом кредиту, 17640 грн заборгованість за процентами, 1044,42 грн комісія, 3500 грн неустойка. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка не може бути стягнута, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору, зважаючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №26.01.2024-100003548 від 26.01.2024 року у розмірі 32684,42 грн, з яких: 14000 грн заборгованість за основним боргом, 17640 грн заборгованість за процентами, 1044,42 грн комісія. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки судом позов задоволено частково на суму 32684,42 грн, що становить 90,32% заявлених вимог (32684,42х100/36184,42), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2187,91 грн (2422,40х90,32/100). \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial