Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

09 вересня 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла вищевказана заява. В обґрунтування заяви, заявниця послалася на те, що вона є дочкою [PERSON] , [INFO] . Батьки [PERSON] померли, а з дружиною [PERSON] , матір`ю позивачки, він розірвав шлюб 04 травня 2005 р. Повторно у шлюбі не був. Інших дітей, окрім заявниці, у [PERSON] не має. Згідно наказу (по стройовій частині) командира військової частини [NUMBER] від 10.10.2022 року №284, солдат [PERSON] , який прибув з [INFO] , був призваний на військову службу 16.09.2022 року відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року №69/2022 і зарахований на посаду стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механічної роти 1 механізованого батальйону для виконання бойових завдань. На початку листопада 2022 року заявниця отримала від [INFO] повідомлення про зниклого безвісті її батька [PERSON] , [INFO] , який зник безвісті 24 жовтня 2022 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Спірне Донецької області. У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] від 14.08.2023 року №2940 «Про підсумки службового розслідування по факту зникнення безвісті солдата [PERSON] та втрати військового майна [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] » встановлено, що 24 жовтня 2022 року солдат [PERSON] згідно бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] від 20.07.2022 р. №483 знаходився поблизу населеного пункту Спірне Донецької області. Під час бою із застосуванням танків та ствольної артилерії з боку окупаційних підрозділів Російської Федерації солдат [PERSON] зник безвісті. У зв`язку з активними бойовими діями солдата [PERSON] знайти не вдалося. Після завершення бою, евакуації поранених та загиблих здійснено перевірку особового складу, в результаті чого встановлена відсутність солдата [PERSON] стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механічної роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . Враховуючи факт суб`єктивного сприйняття зникнення солдата [PERSON] іншими військовослужбовцями, відсутність будь-яких об`єктивних даних щодо його смерті, слід прийти до висновку, що вказаного військовослужбовця необхідно вважати безвісті відсутнім, до оголошення померлим згідно рішення суду, у відповідності до частини 3 статті 46 ЦК України. З моменту зникнення безвісті [PERSON] будь-яких відомостей щодо нього або повідомлень про факт його смерті до теперішнього часу не надходило. У зв`язку із чим, заявниця звернулася до суду про оголошення його померлим при виконанні обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, участю у заходах з національної безпеки і оборони, спрямованих на забезпечення відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Представник заявника надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, вимоги зазначені у заяві підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України надав пояснення, в яких просив прийняти законне та обґрунтоване рішення. Представник заінтересованої особи Військової частини [NUMBER] надав заяву, в якій просив розглянути справу за наявними у справі документами за відсутності представника. Представник заінтересованої особи Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяв, пояснень, клопотань до суду не надав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження від 17.07.1990 р. серії [NUMBER] позивач [PERSON] , є дочкою [PERSON] , [INFO] . Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 17.05.20205 р. серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 04 травня 2005 року. У відповідності до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 02.08.1965 р., батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.12.2001 р., [PERSON] , помер [INFO] . Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.05.2009 р., [PERSON] померла [INFO] . Згідно наказу (по стройовій частині) командира військової частини [NUMBER] від 10.10.2022 року №284, солдат [PERSON] , який прибув з [INFO] , був призваний на військову службу 16.09.2022 року відповідно до Указу Президента від 24.02.2022 року №69/2022 і зарахований на посаду стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механічної роти 1 механізованого батальйону для виконання бойових завдань. Згідно повідомлення [INFO] від 02.11.2022 р. №МПС/3904 [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу 16.09.2022 р. [INFO] зник безвісті 24 жовтня 2022 року під час виконання бойового завдання поблизу н.п. Спірне Донецької області. У відповідності до наказу командира військової частини [NUMBER] від 14.08.2023 року №2940 «Про підсумки службового розслідування по факту зникнення безвісті солдата [PERSON] та втрати військового майна [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] » встановлено, що 24 жовтня 2022 року солдат [PERSON] згідно бойового розпорядження командира військової частини [NUMBER] від 20.07.2022 р. №483 знаходився поблизу населеного пункту Спірне Донецької області. Під час бою із застосуванням танків та ствольної артилерії з боку окупаційних підрозділів Російської Федерації солдат [PERSON] зник безвісті. У зв`язку з активними бойовими діями солдата [PERSON] знайти не вдалося. Після завершення бою, евакуації поранених та загиблих здійснено перевірку особового складу, в результаті чого встановлена відсутність солдата [PERSON] стрільця-санітара 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механічної роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . Враховуючи факт суб`єктивного сприйняття зникнення солдата [PERSON] іншими військовослужбовцями, відсутність будь-яких об`єктивних даних щодо його смерті, слід прийти до висновку, що вказаного військовослужбовця необхідно вважати безвісті відсутнім. У відповідності до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідування, внесено відомості про кримінальна провадження № 12022041690001086 від 01.11.2022 року за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі заяви [PERSON] про те, що 24.10.2022 року під час вторгнення військ на територію України під час несення служби зник безвісті військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд виходить з наступного. Статтею 46 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відзначено, що необхідно відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Аналізуючи наведені норми права, суд вважає, що підставою для оголошення фізичної особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. В постанові від 11 грудня 2024 року, у справі 755/11021/22, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом (пункти 94-98 постанови). В пункті 82 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309). Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. за №376 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 р. за № 380/43786) визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, та затверджено новий Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (надалі за текстом «Перелік») Відповідно до підпункту 2.2 «Донецька область» пункту 2 «Території активних бойових дій» розділу І «Території, на яких ведуться (велися) бойові дії» Переліку, датою початку та, відповідно, завершення бойових дій у с-ще Спірне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є: початок 24.02.2022 закінчення 06.07.2022; початок 29.09.2022 закінчення 09.04.2025. Відповідно до пункту 2 «Донецька область» Розділу ІІ «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України», с-ще Спірне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є тимчасово окупованою територією з 10.04.2025 р. Таким чином, приймаючи до уваги, що с-ще Спірне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 10.04.2025 року, активні бойові дії у цьому населеному пункті закінчилися 09.04.2025 р., з урахуванням обставини про оголошення померлим [PERSON] в умовах активних бойових дій, що мали місце 24.10.2022 р., то датою від якої має відраховуватися строк тривалістю у шість місяців від дня закінчення бойових, є дата 09.04.2025 року. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених заявником у заяві і досліджених під час судового розгляду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року, у справі 755/11021/22, вказала, що поняття «закінчення воєнних дій» не слід ототожнювати із моментом завершення (скасування) воєнного стану, а слід відраховувати від моменту завершення бойової дії (події) на певній території, таким моментом слід вважати інформацію, яка відображена у Порядку. Як вище зазначалось, згідно Переліку, бойові дії у с-щі Спірне Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області припинені 09.04.2025 р., а відтак момент початку відліку шестимісячного строку є 10.04.2025 р. Таким чином, судом достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до норм ч. 1 ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Outcome: approved