Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Димитровського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить припинити стягнення аліментів на підставі судового наказу Димитровського міського суду Донецької області від 13.08.2021, а також стягнути із відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше десяти прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 15.03.2013 між ним та відповідачем зареєстрований шлюб, у шлюбі народилася спільна дитина [PERSON] , [INFO] . У 2021 році шлюб рішенням суду розірваний. 13.08.2021 судовим наказом з нього стягнуті аліменти на утримання сина на користь позивача. Однак відповідач не виконує батьківських обов`язків, не проживає з дитиною, не займається її вихованням і доглядом, проте продовжує отримувати аліменти. Дитина проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні, а витрачені аліменти не направляються на потреби дитини. Догляд за дитиною здійснює бабуся. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернувся до суду з цією заявою. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 07.08.2024 відкрито провадження, призначені судові засідання. У зв`язку із зміною підсудності Димитровського міського суду Донецької області на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2024 № 2584/0/15-24 судові справи Димитровського міського суду Донецької області передані на розгляд Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2025 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання. Ухвалою суду від 03.04.2025 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позов до суду не надала, про причину неявки не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Правом подання відзиву не скористалася. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.08.2021 справа № 226/2096/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16). Судовим наказом Димитровського міського суду Донецької області від 13.08.2021 справа № 226/2141/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.07.2021 року до досягнення дитиною повноліття. У довідці від 13.06.2024 № 22.25-33/356, яка видана старшим державним виконавцем Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказано, що [PERSON] дійсно сплачує аліменти згідно з наказом № 2-н/226/564/2021, який виданий 13.08.2021 Димитровським міським судом про стягнення на користь [PERSON] аліментів у розмірі частини (а.с. 17 зв.б). [PERSON] перебуває на військовій службі, про що зазначено у довідці від 19.07.2024 (а.с.18 зв.б). У листі від 25.07.2024 № 2225-30/3363 Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказано, що 20.08.2022 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] (а.с 21-22). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 22.07.2024 [PERSON] , [INFO] від 22.07.2025 встановлено, що сім`я складається з 4 осіб, а саме: [PERSON] бабуся, [INFO] , пенсіонерка, не працює; [PERSON] мати, [INFO] , не працює; [PERSON] син, [INFO] , перейшов до 6 класу, ЗОШ № 5; [PERSON] донька [PERSON] , [INFO] , студентка Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. Бабуся [PERSON] піклується про стан здоров`я дитини, займається питаннями навчання, виховання. Матері, [PERSON] , зі слів бабусі часто не буває вдома, дитиною вона не займається, вживає спиртні напої. Батько служить у ЗСУ, з матір`ю дитини розлучений. Комісія дійшла висновку, що в родині створені належні умови щодо утриманні дитини, але наявний несприятливий психологічний фон для повноцінного розвитку учня (а.с. 10. зв.б). Згідно з інформацією від 22.07.2024 № 05-28/470, яка надана загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 5, [PERSON] проживає в неповній родині з бабусею, [PERSON] та матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батьки [PERSON] розлучені. Батько сплачує аліменти. Батько, [PERSON] до початку виконання обов`язків військовослужбовця в ЗСУ був авторитетом для сина, займався навчанням та вихованням. На час проходження служби за домовленістю з бабусею, вона допомагає займатися вихованням та навчанням дитини. Підтримує тісний зв`язок із класним керівником [PERSON] , психологом, соціальним педагогом і вчителями, поки батько несе службу в лавах ЗСУ. Батько під час приїзду додому приділяє увагу синові, але не має належного впливу на виховний процес дитини через неможливість постійної присутності в зв`язку зі службою. Мати, [PERSON] не виявляє відповідального піклування про дитину, не турбується її психологічним станом, умовами для організації та здійснення онлайн-навчання, успішністю та матеріальними потребами, схильна до вживання алкогольними напоями. Зі слів бабусі [PERSON] часто не ночує вдома, витрачає аліменти на власні потреби, а не на дитину. Протягом 2022-2024 років [PERSON] ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків (а.с. 11). Актом обстеження умов проживання від 18.06.2024 встановлено, що умови проживання санітарно-гігієнічні норми дотримані, побутова техніка є, а саме: холодильник, електропіч, пральна машина, телевізор, меблів у необхідній кількості. Для виховання та розвитку створено належні умови є окрема кімната, в якій є диван, куточок для навчання, шафа для одягу та комп`ютер. За адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] . Результат бесіди і ставлення членів сім`ї до рішення прийняти на виховання дитину: [PERSON] наполягає на вирішенні місця проживання сина [PERSON] в його родині (а.с. 23). Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2025 справа № 226/1930/24 [PERSON] визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 302 та ч.2 ст.302 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 3 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнена від відбування покарання у вигляді обмеження волі, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 2 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає, покладені на неї за ст. 76 КК України обов`язки (а.с. 108-110). [PERSON] взятий на облік як внутрішньо переміщена особа з 06.08.2024 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 06.082024 № 1602-5003389720. Особа, яка супроводжує неповнолітню особу, [PERSON] . [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа з 06.08.2024 за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 06.082024 № 1602-5003389720. [PERSON] навчається у Полтавській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 37 (ас. ). За характеристикою від 09.10.2025 № 01-30/517 учня 7-в класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 37 [PERSON] вказано, що за перший рік навчання зарекомендував себе як проблемна, пасивна дитина. Бабусю [PERSON] , яка займається його опікою неодноразово викликали до завуча та проводили бесіди з метою визначити причини прогулів. Бабуся [PERSON] виховує дитину та проживає разом з [PERSON] , регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує проведення вільного часу, намагається контролювати навчання дитини. Мати, [PERSON] , зі слів бабусі, з дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає та у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори жодного разу не з`являлася. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя\~статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 160 СК України\~встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до\~статті 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Розпорядженням від 10.07.2024 № 1367р Мирноградської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком- [PERSON] (а.с.18, 19). Частинами 1-3\~статті 181 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22) Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено під час судового засідання -місце проживання дитини [PERSON] визначено разом з батьком. Батько [PERSON] є військовослужбовцем. Довіреністю від 29.07.2024 надав згоду на представлення інтересів [PERSON] його бабусі [PERSON] . Дитина [PERSON] проживає разом з бабусею та навчається у м. Полтава. Водночас, мати [PERSON] проживає окремо від дитини, фактично мешкає: [ADDRESS] . Відповідач не надав докази утримання дитини. Тобто дитина не мешкає постійно з матір`ю, а витрати на утримання дитини, за поясненнями представника позивача, несе позивач. Мати гроші, які стягуються на утримання дитини за судовим наказом, витрачаються відповідачем лише на власні потреби. Аліменти на утримання сина сторін стягнуті з позивача на підставі судового наказу у справі № 226/2141/21. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа №\~711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки на дату розгляду справи дитина не мешкає з матір`ю, а місце проживання дитини визначено з батьком, витрати на утримання несе батько, тому підстави для стягнення аліментів з позивача на користь відповідача відсутні, а тому позивач, підлягає звільненню від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина. Враховуючи найкращі інтереси дитини, слід припинити стягнення аліментів з дати звернення з позовом до суду, тобто з 02.08.2024. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.89 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1\~ст. 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (\~ст. 180 Сімейного кодексу України). Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному Кодексі України. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. За приписами ч. 1ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183,184 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, найкращих інтересів дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі частки його доходу, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до його повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 02.08.2024 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини першої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2025 року складає 3 028,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, а позивач є\~звільненим від\~сплати судового\~збору при\~зверненні до\~суду з позовом у частині стягнення аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 968, 96 грн, враховуючи подання позову за допомогою системи Електронний суд. Крім того, враховуючи задоволення позовних вимог у частині припинення стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968, 96 грн. За приписами\~ст.\~137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас зі змісту ч. 4ст. 137ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137ЦПК України). У ч. 3\~ст.\~141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто\~ЦПК України\~передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц(провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18(провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року. Відповідно до ч. 8\~ст.\~141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом\~статті 1 Закону України\~"Про\~адвокатуру та\~адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги-це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2\~ст. 137ЦПК України). Аналогічний правовий висновок міститься постанові Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20). Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі надані: -Розрахунок витрат на правову допомогу по договору правничої допомоги № 02/07/24 від 11.07.2024 року: ознайомлення з документами на суму 2500 грн; складання позовної заяви про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини на суму 6500 грн; формування та подання позовної заяви на суму 2500 грн; представництво інтересів позивача у суді першої інстанції на суму 3500 грн; Акт надання послуг по договору про надання правничої допомоги № 02/0724 від 11.07.2024, складений 23.07.2024 на суму 15\~000 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц). Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей\~133,\~137 ЦПК України\~та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі\~статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Отже, оцінюючи надані суду докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що представником позивача не доведено, що такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Зокрема, вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує конкретні обставини даної справи, її складність, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, на думку суду, заявлений розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, їх неминучості та розумності їхнього розміру, відтак, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат є завищеним щодо іншої сторони, та їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому вважає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити. З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 8 000 грн, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Outcome: approved