Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 09.02.2022 року у розмірі 37386,45 грн. та судовий збір в сумі 2684 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.10.2021 року здійснено ідентифікацію клієнта та [PERSON] підписав Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови НБУ від 13.12.2019 року № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". У подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу "Миттєва розстрочка. Кредит готівкою", ознайомився з актуальними умовами кредитування та 09.02.2022 року підписав Паспорт кредиту за допомогою ОТП пароля. У відповідності до умов договору від 09.02.2022 року [PERSON] отримав кредитні кошти для оплати товару та зобов`язався щомісяця та у визначені у графіку кредиту строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору від 09.02.2022 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 17.07.2023року [PERSON] має заборгованість в розмірі 37386,45 грн., а саме: 37349,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Адвокат Ігнатенко З.В. 03.10.2023 року звернулась до суду в інтересах [PERSON] з зустрічним позовом до АТ КБ "Приватбанк", в якому просить визнати договір № 22020932944974 від 09.02.2022 недійсним, зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку [NUMBER] станом на 09.02.2022 року. Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що [PERSON] отримує банківські послуги в АТ КБ "Приватбанк" з 2014 року, в тому числі користується кредитною карткою № [NUMBER] , ліміт якої змінювався банком протягом терміну отримання ним банківських послуг. 09.02.2022 року [PERSON] спілкувався по телефону з невідомою особою, яка висловила намір придбати в нього товар через платформу "OLX". Шляхом спілкування вони досягли згоди, але гроші на банківську картку [PERSON] не надійшли. Ніяких паролів, або іншої інформації він не розголошував, але після повідомлення покупцеві щодо неотримання грошей, на телефон [PERSON] надійшов дзвінок, та в нього запитали, чи підтверджує він операцію, на що [PERSON] відповів "Так". Після цього надійшло повідомлення про списання з кредитної картки суми в розмірі 4149,90 гр. (о 13:08 год.) і 1777,67 грн. (о 13:13 год.). В той самий день [PERSON] прийшов до відділення АТ КБ "Приватбанк" та повідомив про шахрайські дії невідомих осіб та заявив про необхідність блокування своєї кредитної картки. В ході розмови з працівником банку [PERSON] дізнався, що нібито ним відкрито лінію "Миттєвий кредит. Оплата частинами" - кредитний договір № 22020932944974 для придбання товару на загальну суму 41499 грн. в магазині мережі "АЛЛО", який знаходиться в м. Києві, але ніяких покупок в м. Київ 09.02.2022 року [PERSON] не здійснював, кредитів не брав, фактично знаходився в м. Харкові. Крім цього, 09.02.2022 року [PERSON] звернувся із заявою до правоохоронних органів, після проведення перевірки якими, 18.02.2022 року повідомлення про злочин було внесено до ЄРДР за № 12022226180000129 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Станом на момент подання позову [PERSON] визнано потерпілим в зазначеному кримінальному провадженню, та в липні 2023 року кримінальне провадження передано для проведення досудового розслідування за місцем скоєння злочину до Голосіївського району м. Києва. Таким чином, [PERSON] ніколи не укладав і не мав наміру укласти кредитний договір від 09.02.2022 року для придбання товару в м. Києві. 23.01.2024 року представником АТ КБ "Приватбанк" Левицькою А.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вона просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до АТ КБ "Приватбанк". В обґрунтування заперечень посилається на те, що згідно даних ПК "Оплата частинами" встановлено, що 09.02.2022 р. на клієнта [PERSON] було оформлено два кредити за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн. та на 41 499 грн., при цьому було автоматично сформовано відповідні договори (договір 1 № 22020932945009, договір 2 №22020932944974), які підписано шляхом вводу вірного PIN-коду, про що вказано у самих договорах. Вказані кредити були оформленні у ТОВ Алло за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд.176. Згідно ПК PAN-Lik встановлено, що карту № [NUMBER] токенізовано, - додано до платіжної системи G-Pay. Токен карти № [NUMBER] - [NUMBER]. В ході перевірки логу входів клієнта [PERSON] в його акаунт в Приват24, встановлено, що 09.02.2022 входи здійснювалися як з типового для даного акаунту пристрою IPHONE14,3 (imei: [NUMBER]), так і з нетипового пристрою: - ZTE BLADE A51|ZTE (imei: [NUMBER] ) та з нетипової IP-адреси [NUMBER] , провайдер VF Ukraine, місцезнаходження -м. Харків. Згідно ПК "Адмін. панель Приват24" встановлено, що акаунт клієнта в Приват24 заблоковано 09.02.2022 р. о 13:11:43. Вивченням архіву ПК VRS встановлено, що 09.02.2022 р. (час з`єднання 13:09:58) клієнт звернувся на тел. 3700 та в діалозі з оператором повідомив, що він перейшов за посиланням, за яким, нібито, можна було оформити OLX-доставку, та вказав там свій логін та пароль входу до Приват24. Карту № [NUMBER] клієнта заблоковано 09.02.2022 о 13:14:46 на підставі його звернення на 3700 від 09.02.2022 р. (час з`єднання 13:09:58). Заявок на повернення грошових коштів не зафіксовано. Таким чином, в ході перевірки встановлено, що договори за програмою "Оплата частинами" на 31 998 грн. та на 41 499 грн. підписані шляхом вводу вірного PIN-коду за картою № [NUMBER] . До проведення операцій клієнт розмістив свій логін та пароль входу до Приват24, коли перейшов за посиланням, за яким, нібито, можна було оформити OLX-доставку. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. [PERSON] у позовній заяві стверджує, 09.02.2022року зняття коштів з його карти відбулося поза його волею та контролем, разом з тим будь-які належні і допустимі докази на підтвердження того, що платіжні операції на його рахунку були здійснені не ним, у матеріалах справи відсутні. Як і відсутні докази заволодіння персональними даними позивача (за зустрічним позовом) іншою особою. [PERSON] сам підтвердив оператору Приватбанку, що він перейшов за посиланням, яке йому надійшло у застосунку ОЛХ, і ввів свій логін (фінансовий номер телефону) та пароль, тим самим розголосивши конфіденційну інформацію. А коли Банк зателефонував [PERSON] з проханням підтвердити операцію, він відповів: "Так", тим самим ще раз підтвердив свою згоду на проведення фінансової операції. Отже, саме позивач за зустрічним позовом повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій, що були вчинені 09.02.2022 по його картковому рахунку, адже оспорювані платіжні операції були вчинені з ідентифікацією користувача/платника [PERSON] та коректного введення усіх реквізитів карти, паролю та інших ідентифікуючих даних електронного платіжного засобу. Повідомлення в банк про ініціювання платіжних операцій третіми особами надійшло від [PERSON] вже після проведення оспорюваних ним фінансових операцій. Фінансові операції на картковому рахунку позивача проведено коректно, а тому не є помилковими та/або незаконними. Дані транзакції відбувались з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача [PERSON] . Вимоги позивача зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок коштів на рахунку є безпідставними та не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Без повернення грошових коштів по оспорюваним транзакціям отримувачами цих коштів, банк не може повертати грошові кошти/відновлювати стан рахунків позивача за власний рахунок. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.08.2023 року цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 року зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ "Приватбанк" про визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити певні дії прийнято для спільного розгляду з первісним позовом АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, та об`єднано їх в одне провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 року задоволено клопотання представника [PERSON] про перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у цивільній справі № 641/5320/23 та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом Ігнатенко З.В. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2024 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом Ігнатенко З.В. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.04.2024 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката Ігнатенко З.В. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року задоволено клопотання представника АТ КБ "ПриватБанк" Озірської В.С. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом Ігнатенко З.В. про витребування доказів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.01.2025 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом Ігнатенко З.В. про витребування доказів. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.06.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.06.2025 року клопотання свідка [PERSON] про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів залишено без задоволення. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 року задоволено клопотання свідка [PERSON] про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. У судове засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що первісні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В задоволенні зустрічних позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (представника позивача за зустрічним позовом) Ігнатенко З.В. проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала. Зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.10.2021 року [PERSON] підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Шляхом підписання цієї заяви [PERSON] приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов?язки, встановлені в цьому Договорі та зобов?язується їх належним чином виконувати. Також сторони погодили угоду про використання простого електронного підпису, відповідно до якої банк та клієнт (разом «Сторони») узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів укладання між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. АТ КБ "ПриватБанк" видано [PERSON] банківську картку № [NUMBER] , що сторонами не оспорюється. 09.02.2022 року о 13:08:41 [PERSON] простим електронним підписом підписано заяву, в якій він підтвердив зобов`язання за договором 22020932944974 від 09.02.2022 року і доручив банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку [NUMBER] на погашення заборгованості. Розмір кредиту: 41499грн. Кількість платежів:10. Графік платежів: оплата щомісяця (не пізніше 9 числа) у розмірі 4154,05грн., у тому числі проценти за користування кредитом 1,01% - 4,15грн. Перший платіж: 09.03.2022 року, останній платіж: 09.11.2022 року. Згідно графіку платежів, який підписано [PERSON] простим електронним підписом, останній повинен повертати кредитні кошти та відсотки за користування кредитним коштами рівними платежами по 4154,05 грн. кожного місяця, в строк до 09.11.2022 року. 09.02.2022 р. з карти № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , було перераховано грошові кошти у розмірі 4149,90 грн., які було списано на погашення першого платежу за договором 22020932944974 від 09.02.2022 року. В зв`язку зі списанням коштів з картки, [PERSON] 09.02.2022 року звернувся до відділення АТ КБ "Приватбанк", де 09.02.2022 року о 13:14 картку № [NUMBER] було заблоковано. В цей же день [PERSON] звернувся до органів поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення. 18.02.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 190 КК України за заявою [PERSON] про те, що 09.02.2022 року невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами в розмірі 5927,57 грн. через мережу інтернет, що підтверджується витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 12022226180000129 від 18.02.2022 року. По кримінальному провадженню № 12022226180000129 [PERSON] вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Матеріали справи містять скриншоти листування [PERSON] з невстановленою особою, з яких вбачається, що [PERSON] намагався продати товар через платформу "OLX", та перейшов за посиланням, за яким, нібито, можна було оформити OLX-доставку, та вказав там свій логін та пароль входу до Приват24. Головним спеціалістом з захисту електронних платежів та послуг ГО УБ по Північно-Східному МРУ АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] 22.01.2024 проведено перевірку за фактом направлення зустрічного позову клієнтом [PERSON] до банку, в результаті якої складено висновок про те, що договори за програмою "Оплата частинами" на 31998 грн. та 41499 грн. підписані шляхом вводу вірного PIN-коду за картою № [NUMBER] , що було здійснено внаслідок дій клієнта з розголосу конфіденційної інформації, а саме логіну та паролю входу в Приват24. У судовому засіданні допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що він працює головним фахівцем з безпеки відділу банківської безпеки по Північно-Східному макрорегіону АТ КБ «Приватбанк» з 05.10.2016 року. 19.01.2024 року надійшов запит на службову перевірку щодо укладених [PERSON] договорів «Оплата частинами» на 31998 грн. та на 41499 грн. Проаналізувавши програмний комплект, [PERSON] встановив, що [PERSON] 09.02.2022 року о 13:08 було оформлено 1-й кредит та о 13:13 було оформлено 2-й кредит. Договори були підписані простим електронним підписом. Згідно логінів входу в Приват24 та Адмін. панелі Приват24 встановлено, що пароль та логін [PERSON] не змінювались. 09.02.2022 року зафіксовано вхід в Приват24 з пристрою iPhone 14, який раніше використовувався, та з пристрою ZTE Black A51, який раніше не використовувався. З якого пристрою укладено договори встановити неможливо. За відкритими джерелами встановлено IP-адресу та її розташування у м. Харків (вхід з ZTE Black A51). 09.02.2022 року вхід в Приват24 здійснено в звичайному порядку через додаток Приват24. Підтвердження входу здійснено шляхом введення коду Приват24. Якщо вводиться пін-код карти, то це окремо фіксується. В даному випадку вхід було здійснено шляхом введення коду Приват24. Операції було підтверджено шляхом здійснення дзвінку клієнту та переходу клієнтом за посиланням. З листа ПрАТ "Київстар" від 28.03.2024 року встановлено, що електронні комунікаційні послуги по телефонному номер [NUMBER] станом на 09.02.2022 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ "Київстар", знеособлено (анонімно). Визначити особу, в користуванні якої перебував телефонний номер [NUMBER] станом на 09.02.2022 року, зокрема в період часу з 12:00 год. до 15:00 год. немає можливості. З листа ПрАТ "ВФ Україна" від 19.06.2024 року встановлено, що телекомунікаційні послуги по абонентському номеру [NUMBER] у період часу з 12:00 год. до 15:00 год. 09.02.2022 року, який обслуговувався знеособлено (анонімно) на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ "ВФ Україна", тому визначити абонента, в користування якого знаходився даний номер, не має можливості. У судовому засіданні було досліджено аудіозапис телефонної розмови [PERSON] з працівником АТ КБ «Приватбанк» по телефону 3700, з якої встановлено, що [PERSON] повідомив працівнику банку, що при продажі товару в застосунку ОЛХ він перейшов за посиланням та заповнив форму, схожу на форму Приват24, де ввів свій логін та пароль, та вказав карту для виплат. Після чого йому зателефонував автовідповідач Приватбанку, та він натиснув «1», чим підтвердив операцію. Після цього з його кредитної карти було списано платіж на суму 4149 грн. Одразу після цього він зателефонував до Приватбанку, де йому заблокували картки в зв`язку з шахрайськими діями. Наявність заборгованості за кредитним договором договором 22020932944974 від 09.02.2022 року та невизнання факту укладення цього договору позичальником зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно із пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Пунктами 5-9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Такі висновки є усталеними у практиці Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 20 липня 2022 року у справі № 521/20764/20 (провадження № 61-4665св22), від 26 липня 2023 року у справі № 759/23568/20 (провадження № 61-2798св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23), від 24 січня 2024 року у справі № 758/14517/18 (провадження № 61-12347св23). Встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про втрату фінансового номеру телефону, при підозрі доступу третіх осіб до фінансового номеру телефону та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення при визначені того, за проведення яких операцій несе відповідальність клієнт, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Тягар доказування факту повідомлення банку про викрадення мобільного телефону та втрату фінансового номеру покладається на позивача, який стверджує про вчинення таких дій. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/17744/21 (провадження № 61-9278св22). Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає, що в межах цієї справи банком пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором 22020932944974 від 09.02.2022 року. Так, судом встановлено, що 09.02.2022 року о 13:08:41 [PERSON] простим електронним підписом підписано заяву, в якій він підтвердив зобов`язання за договором 22020932944974 від 09.02.2022 року і доручив банку встановити регулярний платіж з картки/рахунку [NUMBER] на погашення заборгованості. Розмір кредиту: 41499грн. Кількість платежів:10. Графік платежів: оплата щомісяця (не пізніше 9 числа) у розмірі 4154,05грн., у тому числі проценти за користування кредитом 1,01% - 4,15грн. Перший платіж: 09.03.2022 року, останній платіж: 09.11.2022 року. Згідно з випискою за кредитним договором 22020932944974 за період з 09.02.2022 року по 10.02.2023 року по картці № [NUMBER] , яка оформлена на [PERSON] , використано кредитних коштів на загальну суму 41499грн. 09.02.2022 р. з іншої карти № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , було перераховано грошові кошти у розмірі 4149,90 грн. на погашення першого платежу за кредитним договором 22020932944974 від 09.02.2022 року. В зв`язку зі списанням коштів з картки, [PERSON] 09.02.2022 року звернувся до відділення АТ КБ "Приватбанк", де 09.02.2022 року о 13:14 картку № [NUMBER] було заблоковано, тобто 09.02.2022року позичальник повідомив банк про проведення по картці несанкціонованих ним переказів. Враховуючи, що [PERSON] одразу після виявлення 09.02.2022 року факту неправомірного заволодіння та/або використання його платіжного засобу - картки № [NUMBER], негайно повідомив про це банк, який заблокував картку, то з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Оскільки картка [PERSON] , з якої мав би погашатись кредит по договору 22020932944974 від 09.02.2022, була заблокована, подальша сплата коштів (повернення тіла кредиту, відсотків) по договору 22020932944974 від 09.02.2022 року не відбувалась, то у банку по вказаному кредитному договору рахується заборгованість в розмірі 37386,45 грн., а саме: 37349,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 37,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, яка і пред`явлена до стягнення в межах цього позову. Суд зазначає, що [PERSON] негайно повідомив банк про несанкціонований доступ до його картки, відсутність його волі на укладення кредитного договору 22020932944974 від 09.02.2022 року, вчинення відносно нього шахрайських дій з боку третіх осіб, що, серед іншого, підтверджується його зверненням до правоохоронних органів, а тому з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення такої операції за електронним платіжним засобом користувача покладається на банк. З урахуванням системного аналізу наведених вище норм права та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про покладення на позичальника [PERSON] фінансової відповідальності (повернення тіла кредиту, сплата відсотків) за використання кредитних коштів по договору 22020932944974 від 09.02.2022 року після блокування 09.02.2022 року його картки, а тому позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення 37349,10 грн. заборгованості за тілом кредиту; 37,35 грн. заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають. Відносно зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору від 09.02.2022 року суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги у вказаній частині, [PERSON] зазначає, що він не погоджував умови та не підписував договір 22020932944974 від 09.02.2022 року, в тому числі і за допомогою простого електронного підпису. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2024 року у справі № 334/5347/22 (провадження № 61-11751св23) зазначено, що «якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. В аспекті оцінки належності та ефективності обраного позивачкою способу захисту її прав, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що визнання зобов`язань за спірним договором позики відсутніми, у тому числі і передбаченого ним третейського застереження, є цілком ефективним способом захисту прав [PERSON], як спадкоємиці померлого [PERSON] . Судами попередніх інстанцій правильно враховано сталу судову практику Верховного Суду щодо розгляду спорів, які виникли у зв`язку з неукладеністю правочину, та обґрунтовано зазначено про те, що неукладений договір не може бути визнаний недійсним». Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання договору 22020932944974 від 09.02.2022 року недійсним, суд враховує, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним; у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність договору у мотивувальній частині судового рішення; належним способом захисту позичальника, який вважає кредитний договір неукладеним, є визнання обов`язку боржника за кредитним договором відсутнім. За таких обставин позовна вимога про визнання недійсним договору 22020932944974 від 09.02.2022 року є неналежною, оскільки не призведе до відновлення порушених прав позивача, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в цій частині. Відносно зустрічних позовних вимог [PERSON] про зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку [NUMBER] станом на 09.02.2022 року суд зазначає наступне. Під час розгляду справи судом встановлено, що 09.02.2022 року з використанням рахунку [NUMBER] [PERSON] укладені декілька кредитних договорів, які не визнаються [PERSON] та оспорюються ним у судовому порядку. Так, 09.02.2022 року о 13:08:41 укладено кредитний договір 22020932944974, який є предметом розгляду в цій справі, та 09.02.2022 року о 13:13 інший кредитний договір, який в межах цієї справи не оспорюється. При цьому, заявляючи вимоги про зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку [NUMBER] станом на 09.02.2022 року, [PERSON] не надає виписку по рахунку або інший фінансовий документ, на підставі якого можна встановити баланс коштів на картці до укладення 09.02.2022 року о 13:08:41 спірного договору. Враховуючи викладене, суд зазначає, що до вирішення питання про правомірність укладення 09.02.2022 року о 13:13 між сторонами кредитного договору та дослідження виписки по рахунку [NUMBER] за цей день вирішення питання про зобов`язання АТ КБ "Приватбанк" відновити залишок коштів на рахунку буде передчасним, а тому зустрічні позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що первісні позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" та зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При цьому, суд враховує, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Outcome: dismissed