Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог за первісним позовом. Представник позивачки [PERSON] адвокат Гриньо М.І. звернувся до суду із первісним позовом про поділ майна подружжя, покликаючись на те, що з 03.06.2004р. сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований Поповицькою сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №4. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.06.2023р. у справі №448/71/23 шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Вказує, що від даного шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти фактично проживають разом з матір`ю, позивачкою по справі, за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що за час шлюбу нею та відповідачем [PERSON] за спільні кошти набуто наступне спільне майно: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; паркомісце №110, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що згоди між ними (сторонами) щодо добровільного поділу спільного майна не досягнуто, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,2 кв.м. та паркомісце №110, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,9 кв.м; в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя визнати за позивачкою [PERSON] прав власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,2 кв.м. та 1/2 частину паркомісця №110, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,9 кв.м. ІІ. Короткий зміст позовних вимог за зустрічним позовом. Представник відповідача [PERSON] адвокат Сталевич Г.О. звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що в період перебування у шлюбі, відповідачкою було придбано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 4622485600:12:005:0001, площею 0,25 га. Крім того, за вказаний період за [PERSON] було зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4622485600:14:000:0162, площею 0,5938 га та на земельну ділянку, кадастровий номер 4622485600:12:000:0197, площею 2,3104 га. Стверджує, що [PERSON] упустила вказані вище обставини в первісному позові, а тому з метою недопущення порушення прав відповідача, сторона відповідача подає зустрічний позов про поділ майна подружжя. З огляду на зазначені обставини просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 66,10 кв.м., по [ADDRESS] , за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:12:005:0001, площею 0,25 га, за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:12:000:0197, площею 2,3101 га, за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:14:000:0162, площею 0,5938 га, за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки. ІІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Сталевич Г.О. подала відзив на первісну позовну заяву, у якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, з огляду на наступне: позовні вимоги [PERSON] є упередженими, необ`єктивними, необґрунтованими; за ініціативи відповідача, позивачці було запропоновано зробити добровільний розподіл майна шляхом укладення спеціального нотаріального посвідченого договору, зокрема, неодноразово як самим відповідачем так і його представником велись розмови з представником позивачки, однак домовленостей з цього приводу не було досягнуто; позивачем та відповідачем за час спільного проживання, крім квартири з паркомісцем, яке заявлено у позові, було придбано і інше майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; позивачка приховала ряд важливих обставин справи, а заявлений нею обсяг майна та форма його поділу явно не відповідає ні інтересам відповідача, ні принципу рівності сторін; замовчування позивачкою про існування іншого майна, яке належить подружжю на правах спільного майна свідчить про недобросовісність з боку позивачки. Представник відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Гриньо М.І. подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому такий просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:12:000:0197, площею 2,3101 га та 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:14:000:0162, площею 05938 га, мотивуючи тим, що таке майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки таке [PERSON] набула в порядку спадкування. ІV. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гриньо М.І. в судове засідання не з`явилися, проте представник [PERSON] подав через канцелярію суду заяву, в якій просить цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя розглядати у його (представника) та його довірительки відсутності. Зазначає, що первісні позовні вимоги підтримує повністю, з приводу зустрічних позовних вимог, з урахуванням залишення без розгляду частини вимог, не заперечує щодо їх задоволення. Крім того, сплачений судовий збір за первісним позовом просить стягнути з відповідача [PERSON] , а зайво сплачений повернути з державного бюджету. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сталевич Г.О. в судове засідання не з`явилися, однак представником [PERSON] подано до суду заяву, в якій така просить розгляд справи проводити без їх участі. Покликається на те, що позовні вимоги довірителя підтримує в повному обсязі та визнає позовні вимоги по зустрічному позову. Що стосується стягнення судових витрат по справі, то зазначає, що позивач наполягає лише на стягненні судового збору сплаченого ним при поданні позовної заяви. Також, у зв`язку із зменшенням обсягу позовних вимог та відмовою від їх розгляду, просить повернути позивачу сплачений судовий збір у частині, що припадає на зазначені дві позовні вимоги, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Питання щодо можливості стягнення витрат на правничу допомогу за зустрічним позовом просить залишити за позивачем. V. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.09.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Гриньо Михайло Іванович до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.03.2024р. цивільну справу ЄУН 450/4288/23 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя передано за підсудністю до Мостиського районного суду Львівської області. Ухвала мотивована тим, що 11.03.2024 року представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним\~адвокат Сталевич Г.О. подала на адресу суду клопотання, в якому просить цивільну справу передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Мостиського районного суду Львівської області, оскільки об`єкти нерухомості, які є спільним майном подружжя та поділ яких є предметом первісного та зустрічного позовів у справі, знаходяться на території Яворівського району Львівської області (колишній Мостиський район); частиною 1\~статті 30 ЦПК України\~передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою; судом встановлено, що об`єкти нерухомого майна, визнання права власності на які є предметом зустрічного позову, у вартісному співвідношенні переважають об`єкти нерухомого майна, визнання права власності на які є предметом первісного позову; враховуючи вищенаведене та те, що відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом пред`явлено позов про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться в Мостиському районі Львівської області, для якого положеннями\~ст.30 ЦПК України\~встановлена виключна підсудність, тобто за місцем знаходження майна або його основної частини. Нерухоме майно знаходиться на території, що відноситься до юрисдикції Мостиського районного суду Львівської області, тому, дана справа підлягає передачі за підсудністю до Мостиського районного суду Львівської області. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17.06.2024р. прийнято до свого провадження цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 04.07.2025 року прийнято до розгляду заяву адвоката Сталевич Г.О., подану в порядку ст.49 ЦПК України в інтересах позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зміну предмета зустрічного позову, в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та як\~наслідок зменшено розмір позовних вимог за зустрічним позовом, а саме вилучено позовні вимоги: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:12:000:0197, площею 2,3104 га, за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер 4622485600:12:000:0162, площею 0,5938 га, за відповідачкою залишити право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.09.2025 року підготовче провадження у цивільній справі за первісним\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя\~та за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя закрито; призначено справу до судового розгляду по суті. VI. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19.06.2023р. у справі ЄУН 448/71/23 (провадження 2/448/147/23). Вказане судове рішення набрало законної сили 27.01.2023 року. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу подружжям [PERSON] набуто певне нерухоме майно, зокрема: квартиру [ADDRESS] ; паркомісце №110, за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 32 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 4622485600:12:005:0001, площею 2,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Сторонами по\~справі підтверджено\~та визнано,\~що дане\~нерухоме майно\~ними придбано\~саме за\~час шлюбу. Вказане нерухоме майно, а саме квартира та паркомісце за взаємною згодою сторін на праві приватної власності зареєстровано на ім`я відповідача за первісним позовом [PERSON] , а житловий будинок та земельна ділянка за позивачкою за первісним позовом [PERSON] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, яка міститься в матеріалах даної цивільної справи. Зокрема, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.08.2016р. за реєстровим №1943, посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., покупець позивачка за первісним позовом [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до висновку про вартість майна, складеного суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку загальною площею 66,10 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.10.2023р. становила 548 000 грн. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.09.2016р. за реєстровим №2217, посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., покупець позивачка за первісним позовом [PERSON] купила земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 4622485600:02:005:0001. Відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки, оцінювана частка 1/1, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 4622485600:02:005:0001 станом на 12.10.2023р. становила 493 250 грн. Згідно доданих до матеріалів справи\~ Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування 06.07.2022р. та 01.06.2022 р. відповідно, квартира загальною площею 83,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та паркомісце №110, загальною площею 17,9 кв.м., за вищевказаною адресою належать відповідачу за первісним позовом [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки 2-ох кімнатної квартири, загальною площею 83,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] станом на 21.05.2025р. становила 2900020 грн. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного оцінювачем [PERSON] , ринкова вартість об`єкта оцінки паркомісця №110, загальною площею 17,9 м.кв., що розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 21.05.2025р. становила 290068 грн. VІI. Застосовані норми права, судова практика. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як відзначається у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21, у постанові від 15.11.2023р. №521/11825/20. Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтею 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Допустимість полягає в тому, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.77 - 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VIII. Висновки суду. Як вбачається із частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Вирішуючи спори між подружжям стосовно поділу майна, судам необхідно встановлювати обсяг майна, яке було придбане подружжям за період шлюбу, час його придбання та джерела походження коштів на його придбання. Наведене міститься у постанові ВС від 10.06.2020р. у справі №447/3676/14-ц, провадження №61-35455ск18. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Усе вищенаведене свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються як первісні позовні вимоги, так і зустрічні позовні вимоги, в тому числі доводи відповідача як за первісним, так і за зустрічним позовом, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановивши обсяг спільно нажитого сторонами за час спільного проживання майна, з`ясувавши джерело і час його придбання, суд вважає, що за час шлюбу подружжям [PERSON] набуте наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; паркомісце №110, за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 32 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 4622485600:12:005:0001, площею 2,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що частина вказаного вище нерухомого майна була зареєстрована за [PERSON] , а інша за [PERSON] , факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині з моменту реєстрації права власності на нього. Сторони по справі мають рівні права на майно, набуте ними за час шлюбу, мають право на поділ майна, у разі поділу майна частки сторін (колишнього подружжя) є рівними. Інше домовленістю між сторонами не визначено, шлюбний договір між сторонами не укладався. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Колегія суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19) зазначила, що факт придбання спірного майна у період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що вказане вище спірне майно сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією викладеною вище. Відтак, первісний позов в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,2 кв.м. та паркомісця №110, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 17,9 кв.м. не підлягає задоволенню, оскільки таке майно є об`єктом\~права спільної сумісної власності\~подружжя та додаткового визнання такого судом не потребують. Слід враховувати, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц (провадження № 61-43510сво18). Разом з цим, з урахуванням тієї ж презумпції рівності часток, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за кожним із подружжя ( [PERSON] та [PERSON] ) право власності: на 1/2 частину квартири, загальною площею 83,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частину паркомісця № [NUMBER] , загальною площею 17,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 66,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області та на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4622485600:12:005:0001, що розташована за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Узагальнюючи, суд вважає, що первісний позов [PERSON] про\~поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає до задоволення повністю, з підстав та мотивів, що наведені вище. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). IХ. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2\~ст.133 ЦПК України\~розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, зокрема,\~Законом України «Про судовий збір». Згідно з п. 1 ч. 1\~ст.7 Закону України «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Позивачкою за первісним позовом [PERSON] за подання до суду позовної заяви було сплачено судовий збір на загальну суму 15140,60 грн. На підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 14493,60 грн. Крім того, враховуючи, що судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж потрібно, тому судовий збір в сумі 647 грн. підлягає поверненню [PERSON] з Державного Бюджету України. При поданні позову до суду позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 8050 грн.\~На підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за задоволені судом позовні вимоги у розмірі 5206,30 грн. Крім того, враховуючи, що розмір позовних вимог було зменшено та позивачем було внесено судовий збір в більшому розмірі, а саме на суму 115,50 грн., [PERSON] слід повернути з Державного Бюджету України судовий збір в розмірі 2845,70грн. (2370, 20 грн за дві позовні вимоги + 115,5 грн як зайво сплаченого).

Outcome: partial