Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

22 серпня 2025 року з Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 10.11.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір №510089-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 10.11.2024 позивач направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір №510089-КС-002 про надання кредиту, а відповідач прийняв (акцепт). Таким чином між сторонами було укладено кредитний договір. Відповідно до умов договору кредиту, позивач надав позичальнику грошові кошти у розмірі 13000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти. Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1 % за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу грошові кошти в розмірі 13000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач оплату за кредит проводив не в повному обсязі, тому не виконав свої зобов`язання, в зв`язку з чим станом на 22.06.2025 утворилась заборгованість за договором №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 в розмірі 35750,00 грн, які позивач просить стягнути на свою користь і яка складається з: - 12000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; - 14650,00 грн. - сума прострочених платежів по процентах; - 6500,00 грн. сума заборгованості по штрафам; - 2600,00 грн. сума прострочених платежів за комісією. Крім того, позивач просить стягнути сплачений ним судовий збір. Ухвалою суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуску банківської картки № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 10.11.2024 року (дата видачі кредиту) по 02.03.2025 року (дата закінчення терміну кредитування). На виконання ухвали суду від 02.09.2025, витребувана від АТ КБ «ПриватБанк» інформація до суду надійшла 29.09.2025. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якій вона зазначає, що позивачем не надано доказів підписання акцепту та оферти про укладання кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, не надано жодного документу, як то платіжна інструкція/квитанція про перерахування коштів на банківський рахунок відповідача, інформаційна довідка є неналежним та недопустимим доказом. Розрахунок заборгованості складений самим кредитором не може бути належним та допустимим доказом. Також, зазначає, що з наданих суду доказів не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії та штрафу, оскільки вони нараховані у порушення вимог Закону України "Про споживче кредитування" та Перехідних та прикінцевих положень ЦК України. Зважаючи на зазначене, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. 24.09.2025 представником позивача до суду скеровано відповідь на відзив, в якій зазначається, що договір укладено в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства, наданими суду доказами підтверджується факт ознайомлення та погодження відповідачем всіх умов кредитного договору, а також згода на його укладання, що відповідає діям відповідача, які відображені у довідці про послідовність дій клієнта. Розрахунок заборгованості є належним доказом, оскільки факт отримання коштів бідтверджується випискою по рахунку відповідача, яка була витребувана судом та є первинним бухгалтерським документом. В зв`язку з чим, наполягають на задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без їх участі, проти заюоволення позовних вимог зеперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності дійшов таких висновків. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим\~Кодексом. Судом встановлено, що 10.11.2024 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір №510089-КС-002 про надання кредиту дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1. договору кредиту, позивач надав позичальнику грошові кошти у розмірі 13000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісію з надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Згідно з п.п. 2.3 2.8 договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 1% за кожен день користування кредитом фіксована, строк кредиту 16 тижнів, комісія за надання кредиту 2600,00 грн., термін дії договору до 02.03.2025, орієнтована загальна вартість кредиту 26311,90 грн. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3162 10.11.2025 о 18:39:40. До матеріалів справи додано пропозицію (оферту) укласти договір №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання договору №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-3162 10.11.2024 о 18:39:40; копію паспорту споживчого кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1814 10.11.2024 о 18:39:13. Для отримання одноразового ідентифікатору відповідачем використовувався мобільний телефон: [NUMBER] , який було зазначено і як її контактний телефон у відзиві на позовну заяву. До матеріалів справи також додані візуальні форми послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладення електронного договору №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024, в яких відображена послідовність дій позивача та відповідача як клієнта в інформаційно-телекомунікаційній системі. Згідно зі\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положеньст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З огляду на зазначене, суд вважає, що доводи представника відносно неукладання кредитного договоруспростовуються матеріалами справи та не базаються на вимогам чинного законодавства, тому не враховуються судом. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід» провів 10.11.2024 успішну транзакцію: перерахування коштів [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] згідно з кредитним договором №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 року в сумі 13000,00 грн. Факт зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача підтверджується випискою по рахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, та була витребувана судом за клопотанням представника позивача, а отже, відповідач отримала на свою платіжну картку № [NUMBER] у АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти в сумі 13 000,00 грн. Відповідачем було здійснено 26.02.2025 часткову оплату за договором №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 на загальну суму 1000,00 грн. про що наявна в матеріалах справи відповідна квитанція. Таким чином, суд не бере до уваги аргументи представника відповідача в частині відсутності належних доказів на підтвердження зарахування коштів на рахунок відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором. За змістом\~ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Пунктом 2.7 договору №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 було встановлено строк його дії до 02.03.2025, аналогічним є і строк кредитування відповідно до п. 2.3. договору та паспорту споживчого кредиту. Стандартна процентна ставка визначена п. 2.3 договору №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 та становить 1 %, є фіксованою. Нарахування відсотків згідно з долученим до позовної заяви розрахунком здійснювалося лише в межах строку кредитування до 02.03.2025 включно за ставкою 1 % від суми заборгованості. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом позичальника [PERSON] , станом на 22.06.2025 існує заборгованість за договором №510089-КС-002 про надання кредиту від 10.11.2024 в розмірі 35750,00 грн, які позивач просить стягнути на скою користь і яка складається з: 12000,00 грн. - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 14650,00 грн. - сума прострочених платежів по процентах; 6500,00 грн. сума заборгованості по штрафам; 2600,00 грн. сума прострочених платежів за комісією. Разом із цим суд не погоджується з наданим розрахунком заборгованості в частині нарахування комісії та штрафу з огляду на таке. Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів». 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022року у справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021року у справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021року у справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 2.5 та розділу 2 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити плату за видачу кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору №510089-КС-002 від 10.11.2024 укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] , комісія за видачу кредиту становить 2600,00 грн. З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які Банком встановлена комісія за обслуговування кредиту. За таких обставин положення пункту 2.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплатити плату за видачу кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених умов, суд дійшов висновку, що оскільки положення кредитного договору № 510089-КС-002 від 10.11.2024 про сплату позичальником на користь Банку комісії за видачу кредиту є нікчемними, то позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 2600,00 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Також, суд не погоджується із нарахування заборгованості по штрафам. Указом Президента\~України\~від\~24.02.2022\~№64/2022 «Про введення\~\~воєнного\~стану\~в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який діє по теперішній час. Пунктами 18, 19 Прикінцевих та\~перехідних\~положень\~ЦК\~України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, неустойка (штраф, пеня) за прострочення (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягає стягненню на період дії воєнного стану, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості зі сплати\~штрафів у розмірі 6500,00 грн. не підлягає задоволенню. Зважаючи на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 510089-КС-002 від 10.11.2024 в сумі 26650,00 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 12000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 14650,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору у розмірі 2422,40 грн., сплаченого при подачі позовної заяви, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з урахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України\~вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати у розмірі 1805,79 грн. (26650,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 2422,40 (сума\~судового збору,\~сплачена позивачем)\~/\~35750,00\~грн.\~(сума\~боргу,\~заявлена до\~стягнення). На підставі викладеного та

Outcome: partial