Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в особі представника-адвоката Нев`ядомського А.Д. звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 135500,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 66589,54 грн., 3% річних у розмірі 2049,20 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначено, що 14.07.2021 [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 135500,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути у строк до 14.01.2022 про що склав боргову розписку. \~ \~ \~ \~Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 12 грудня 2024 позовну заяву залишено без руху. 05 лютого 2025 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про стягнення боргу. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 16 вересня 2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02 жовтня 2025 Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Харкова продовжено розгляд справи. Представник позивача надав суду клопотання, в якому позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить справу розглядати без його участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, яка зазначена в позовній заяві та підтверджена відповіддю з Головного Управління державної міграційної служби України в Харківській області. Крім того, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України, причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладання розгляду справи від нього до суду не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.\~280\~ЦПК України проти чого не заперечує позивач. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 14.07.2021 [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 135500,00 грн., строком до 14.01.2022. На підтвердження отримання коштів 14.07.2021 [PERSON] складено розписку про повернення суми боргу у розмірі 135500,00 грн. Відповідно до зазначеної розписки відповідач зобов`язався повернути суму боргу до 14 січня 2022. До теперішнього часу відповідач свій обов`язок повернути грошові кошти у розмірі 135500,00 не виконав. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Постановою Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень\~статті 545 ЦК України\~та зазначено про презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки,\~якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. За положеннями ч.1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Частиною другою\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Оскільки відповідач не виконав грошове забов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти суд доходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2041,39 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved