Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні 2025 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що є уродженцями м. Бахмут Донецької області. [PERSON] на праві власності належить майно, що розташоване у м. Бахмут, а саме: частина будинку, будівля, земельна ділянка та житловий будинок. [PERSON] на праві власності належить також майно, що розташоване у м. Бахмут, а саме: частина житлового будинку, закінчений будівництвом об`єкт. Місто Бахмут знаходиться під контролем країни агресора росії. Із українських ресурсів, видно, що місто зазнало майже повного руйнування. Окрім майнових втрат, позивачі понесли моральну шкоду, оскільки змушені були покинути рідне місто, яке постійно знаходилось під масованими обстрілами, що принесло психологічний біль, фінансове становище родини погіршилось через вимушений переїзд та втратою всього майна. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача майнову шкоду у розмірі вартості знищеного майна, а саме частини житлового будинку в розмірі 1 052 680, 96 грн., відшкодування майнової шкоди у розмірі знищеного нерухомого майна, а саме: закінченого будівництвом об`єкту в розмірі 8 173 000, 00 грн, та моральної шкоди у розмірі 1 000 000 дол. США, що еквівалентно 41 431 300, 00 грн. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості знищеного майна, а саме частини житлового будинку в розмірі 1 052 680, 96 грн, відшкодування майнової шкоди у розмірі вартості знищеного житлового будинку в розмірі 1 715 429, 80 грн, відшкодування зниженого нерухомого майна, а саме: будівлі в розмірі 841 873, 20 грн, відшкодування в рахунок майнової шкоди у розмірі вартості знищених усіх речей в розмірі 800 000, 00 грн, та моральну шкоду в розмірі 33 145 040 грн, що еквівалентно 800 000 дол. США. 04 червня 2025 року від позивачів надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно якої останні просили позовні вимоги викласти в такій редакції: стягнути з держави Російська Федерація на користь [PERSON] , [PERSON] майнову шкоду у розмірі вартості знищеного нерухомого майна, а саме: житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , будівлі за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у розмірі 5 462 663, 00 грн, що еквівалентно 132 588, 00 дол. США; стягнути з держави Російська Федерація на користь [PERSON] , [PERSON] майнову шкоду у розмірі вартості знищеного нерухомого майна, а саме закінченого будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у розмірі 296 733, 61 дол. США, що еквівалентно 4 467 740, 00 грн; стягнути з держави Російська Федерація на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 000 000 дол. США, що еквівалентно 41 431 300, 00 грн; сягнути з держави Російська Федерація на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 33 145 040, 00 грн, що еквівалентно 800 000, 00 дол США. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] , позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до роз`яснень Міністерство закордонних справ, у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України МЗС України 24.02.2022 нотифікувало МЗС рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, які були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між країнами від 14.02.1992, відтак, діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь яке дипломатичне спілкування припинені відповідно до Віденської конвенції 1961 року. Отже, подальше отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється. Відповідача, Російську Федерацію, суд повідомляв про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзив на позов відповідач не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями ст. 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно довідки від 24.07.2023 року №3250-5002874564/28064 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно довідки від 24.07.2023 року №3250-5002874555/28065 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Із витягів з Державного реєстру речових прав, сформованих 29.08.2023 року видно, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором дарування вищевказаного будинку, із якого вбачається, що позивачі отримали в дар вказаний будинок 20 вересня 2001 року. Згідно технічного паспорту від 01 серпня 2006 року, виданого Артемівським бюро технічної інвентаризації, житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа будинку становить 93,03 кв.м., жила площа 66,75 кв.м. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2003 року видно, що [PERSON] на прав приватної власності належить нежиле приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до біржевого контракту № 398-Н від 25 грудня 2001 року, [PERSON] придбав вищевказане нежитлове приміщення, загальна площа якого становить 736, 4 кв.м. Також, до справи долучено інвентаризаційну справу вищевказаного нежитлового приміщення та звіт про оцінку власності нежилого приміщення, загальною площею 736, 40 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , відповідно якого вказане приміщення станом на 01 грудня 2014 року оцінювалось в 4 467 740, 00 грн. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.08.2023 року, [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Із договору купівлі-продажу жилого будинку від 10 лютого 1998 року видно, що [PERSON] купила жилий будинок, який знаходиться у [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці розміром 900 кв.м. До матеріалів справи долучено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок, згідно якого загальна площа будинку [ADDRESS] становить 74, 3 кв.м, жила 46,900 кв.м., та домову книгу. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, сформованого 15.09.2023 року, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.04.2009 року, [PERSON] на праві власності належить будівля, закінчений будівництвом об`єкт, загальною площею 37, 2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2008 року визнано право власності на нерухоме майно будівлю закусочної, розташовану на земельній ділянці в [ADDRESS] за [PERSON] . Із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №716256 від 07 квітня 2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS] . До справи долучено медичний висновок Південно-Будайського клінічного центру Університетської навчальної лікарні ім. Сент Імре, [PERSON] поступив до лікарні 30.11.2022 року та виписаний 21.12.2022 року, встановлено наступні діагнози: інший інфаркт мозку, закупорка та стеноз базилярної артерії, закупорка та стеноз хребтової артерії, гіпертонічна хвороба (первинна), генералізований і неуточнений атеросклероз, інсулінонезалежний цукровий діабет з неуточненими ускладненнями, ентероколіт. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування - частина третя статті 82 ЦПК України), є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку рф, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27 січня 2015 року № 129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання рф державою-агресором (далі Звернення)). 02 березня 2022 року збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивачів до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права (правові висновки, викладені у змісті постанов Верховного Суду: від 18 грудня 2024 року в справі № 686/29638/23 (провадження № 61-10754св24), від 11 грудня 2024 року в справі № 638/7894/23 (провадження № 61-7699св24), від 04 вересня 2024 року в справі № 201/196/23 (провадження № 61-15671св23)). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до частини другої статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України, відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, зокрема щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Щодо стягнення матеріальної шкоди. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частини перша статті 321 ЦК України). Як уже зазначено вище, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій Української держави, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на державу, що здійснює окупацію (російську федерацію), а держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Звертаючись із позовом до суду, позивачі посилаються на те, що вони фактично втратили все майно, а отже вони позбавлені можливості володіти, користуватись та розпоряджатися житлом або отримувати корисні властивості належного їй майна для задоволення власних потреб, зокрема, шляхом передачі його в оренду, а відтак порушено їх право на мирне володіння майном та житлом, яке їм належить. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частинах першій, другій статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Валютою сум по відшкодування майнової та моральної шкоди є національна валюта України - гривня, оскільки відповідно до статей 192 та 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, валютою суми по відшкодування майнової та моральної шкоди, є національна валюта України - гривня; В обґрунтування позову, позивачі зазначають, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації порушено їхнє цивільне право, оскільки вони зазнали втрат у зв`язку із знищенням належного їм на праві приватної власності нерухомого майна. Так, [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно: 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; будівля за адресою: [ADDRESS] ; Земельна ділянка площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . На праві приватної власності [PERSON] належить: 1/2 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; закінчений будівництвом об`єкт: [ADDRESS] . Вартість знищеного майна позивачами розрахована згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2023 р. № 600 та наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 23.04.2024 № 351, де показник вартості 1 кв. метра індивідуальних житлових будинків на вторинному ринку в цілому по Україні дорівнює: 22197.14 грн. Регіональний коефіцієнт, який враховує відмінність ціни за 1 кв. метр залежно від розташування знищеного об`єкта нерухомого майна (індивідуального житлового будинку в Донецькій області дорівнює: 0,5. За розрахунками позивачів вартість житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , будівлі за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS] , житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , становить 5 462 663 (п`ять мільйонів чотириста шістдесят дві тисячі шістсот шістдесят три) гривні, що є еквівалентом 132 588 дол. США. Суд погоджується з розрахунками позивачів щодо вартості вищенаведеного нерухомого майна, проте відмовляє у стягненні шкоди в доларовому еквіваленті, оскільки валютою суми по відшкодуванню майнової шкоди, є національна валюта України гривня. Обґрунтовуючи вартість закінченого будівництвом об`єкту по [ADDRESS] , позивачі посилались на те, що після початку війни, курс долара значно підвищився, що свідчить про те, що оцінка Закінченого будівництвом об`єкту, за адресою: [ADDRESS] та всього іншого майна не актуальна з огляду на різницю курсу цієї валюти, якщо станом на 1 грудня 2014 року вона становила 15,05 грн, то станом момент звернення 41,20 грн відповідно до курсу НБУ, вартість, зазначена в звіті про оцінку, є фіксованою на дату оцінки і не змінюється в залежності від коливань валютного курсу. Отже, сума втрат становить 296 733,61 (двісті дев`яносто шість тисяч сімсот тридцять три ) дол. США, що відповідає 4 467 740 (чотири мільйона чотириста шістдесят сім тисяч сімсот сорок) станом на 1 грудня 2014 року за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, суд приходить до висновку про те, що розрахунки позивача з переведенням вартості нерухомого майна у сумі визначеній у гривнях з прив`язкою до курсу валют, є безпідставними та суперечать вимогам чинного законодавства, виходячи з того, що грошовою одиницею України є гривня. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає шкода за втрачене нерухоме майно, визначена відповідно до Оцінки закінченого будівництвом об`єкту, за адресою: [ADDRESS] , де вартість вказаного нерухомого майна становить 4 467 740 гривень. Позивач [PERSON] обґрунтовує завдану моральну шкоду постійним психологічним болем, оскільки після початку повномасштабної війни, вона та її сім`я вимушено покинули домівку в рідному місті Бахмут, покидали місто під постійними обстрілами, а під час перебування вдома майже постійно знаходились у підвалі під гучні вибухи, не мали нормальної можливості задовольняти свої потреби, бо в певний момент зникло постачання води, світла та газу, що зробило життя - випробуванням. Після певного часу на нервовому ґрунті здоров`я позивача та її чоловіка значно погіршилось, через що здійснює догляд за ним, оскільки в нього паралізована ліва частина тіла та він проходить постійну реабілітацію. Фінансове становище родини також значно погіршилось, через зруйнування домівки, позивачі вимушені орендувати квартиру, оплачувати комунальні послуги, що є дуже затратним для них, при ще й додаткових та обов`язкових витратах на лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в 33 145 040 (тридцять три мільйони сто сорок п 'ять тисяч сорок гривень 00 копійок), що є еквівалентом 800 000 доларів США. Позивач [PERSON] зазначає, що фактично позбавлений не лише рідного дому, матеріального забезпечення, а й звичайного середовища існування, вільного спілкування з рідними, друзями, що є порушенням його прав і обов`язків, які передбачені, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди. Дії відповідача зруйнували можливість жити у своєму рідному місті, в якому будував міцну опору для дітей та забезпечував безтурботну старість. Крім того, на нервовому ґрунті його здоров`я значно погіршилось, паралізована ліва частина тіла та він проходить постійну реабілітацію, дружина здійснює за цілодобовий догляд. Розмір моральної шкоди оцінює в 1 000 000 доларів США (один мільйон), що еквівалентно 41 431 300 грн (сорок один мільйон чотириста тридцять одна тисяча триста грн..) Суд уважає, що позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з тим, що в результаті збройної агресії російської федерації проти України, тимчасової окупації м. Бахмут, що призвело до вимушеного переселення позивачів з вказаного місця, де вони проживали. Завдана моральна шкода позивачам обумовлена зокрема тим, що проживаючи на території м. Бахмут, вони мали налагоджений побут, були матеріально забезпеченим, мали можливість вести повноцінне життя на рідній землі, користуватися усіма особистими немайновими та майновими благами, які гарантовані кожній людині. Проте, з початком повномасштабного вторгнення російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року позбавлені можливості користуватися цими благами. При цьому суд враховує, що переміщення на підконтрольну Україні територію в результаті збройної агресії рф спричинило об`єктивну необхідність позивачам заново облаштовувати звичний для них спосіб життя, і спричинена позивачам російською федерацією моральна шкода виявилась у погіршенні здоров`я, емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує завдавати чималих моральних страждань. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважав справедливим розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн на користь позивача [PERSON] та 500 000 грн. на користь позивача [PERSON] . У задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладені норми чинного законодавства, та враховуючи ті обставини, що позивач звільнений від сплати судового збору, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 15 140, 00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial