Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , після якого залишилось нерухоме майно у вигляді квартиру [ADDRESS] , разом з тим позивач не може оформити право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів, які немає змоги відновити оскільки оригінали знаходиться на тимчасово окупованій росією території, доступу до квартири немає. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача\~Осипов С.О.,\~23.06.2025\~року надав\~відзив відповідно\~до якого\~просить відмовити\~у задоволені\~позовних вимог,\~вказавши,\~що обов`язкова\~реєстрація права\~власності нерухомого\~майна була\~закріплена на\~законодавчому рівні\~після 01.01.2004\~року з\~введенням в\~дію ЦК\~України,\~що узгоджується\~з частинами\~3,\~4\~ст.3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» яким\~визначено,\~що права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~які підлягають\~державній реєстрації\~відповідно до\~цього Закону,\~виникають з\~моменту такої\~реєстрації.\~Права на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяження,\~що виникли\~до набрання\~чинності цим\~Законом,\~визнаються дійсними\~у разі\~відсутності їх\~державної реєстрації,\~передбаченої цим\~Законом,\~за умов\~якщо реєстрація\~прав та\~їх обтяжень\~була проведена\~відповідно до\~законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення,\~або якщо\~на момент\~виникнення прав\~та їх\~обтяжень діяло\~законодавство,\~що не\~передбачало обов`язкової\~реєстрації таких\~прав та\~їх обтяжень,\~окремо вказує на те, що позивачем не надано жодного документа підтверджуючого повну сплату пайового внеску. У копії реєстраційного посвідчення, яке надано позивачем зазначено дату видачі 17.02.1994 року, що відповідає вимогам Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року заступником Міністра комунального господарства Української РСР, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13 грудня 1995 року, якою визначено, що реєстрацію проводили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Проте, в наданому технічному паспорті від 08.02.1994 року зазначено власником [PERSON] . Крім того, довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31.01.2025 року не підписана та не має реєстрації, таким чином не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ. Тобто відповідач у справі подав відзив на позовну заяву, в якому заявляє про безпідставність вимог [PERSON] , посилаючись на положеннями ст. 19-1 ЗУ "Про кооперацію", ст. 15 ЗУ "Про власність" та роз`яснення Верховного суду України в частині того, яким чином відбувається спадкуванння у разі смерті члена кооперативу та яким чином набувається право спільної сумісної власності, якщо пайові внески були здійсненні членами сім`ї. У відповіді на відзив від 05.08.2025 року представник позивача [PERSON] , вказала, що заперечує проти обґрунтувань відзиву, вказуючи, що відповідач помилково визначено предмет спору оскільки саме спадкування квартири, право власності на яку мав померлий [PERSON] , він же чоловік позивачки [PERSON] є предметом спору. До складу спадщини увійшла саме квартира, право власності на яке було оформлено померлим ще у 1994 році. Не є\~предметом розгляду\~цієї справи\~як вказує\~відповідач спадкування\~пайового внеску\~(частки),\~що свого\~часу була\~внесена [PERSON] \~у відповідний\~кооператив.\~Не є\~предметом спору\~і вимоги\~позивачки,\~як дружини\~померлого члена\~кооперативу та\~її претендування\~на частку\~у квартиру\~внаслідок спільного\~внесення пайових\~внесків та\~набуття квартири\~у спільну\~сумісну власність,\~тому вказує на законність позовних вимог [PERSON] . На судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі. На судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. На судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , заперечував проти задоволення позовних вимог, відповідно посилань зазначених у відзиві. Вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Факт перебування у шлюбних відносинах із померлим підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Чоловік позивачки за час життя заповіту не склав та не розпорядився належними йому правами та обов`язками, а тому в порядку ст. 1223 ЦК України спадкування відбувається за законом. Згідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Таким чином, на момент смерті єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] були дружина та його діти відповідно: [PERSON] , та доньки - [PERSON] та [PERSON] . Позивач у справі спадщину прийняла у встановлені законом порядку шляхом спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] . Щодо доньок померлого, то останні у встановлений законом строк написали заяви про відмову від прийняття спадщини заяви від 08.08.22 та 11.08.22. Отже, єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] є дружина останнього. Однак, станом на сьогоднішній день, позивачка немає можливості через органи нотаріату оформити спадкові права на квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на таку квартиру, що і послугувало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Доказами, що підтверджують факт належності квартири [ADDRESS] [PERSON] , є: копія реєстраційного посвідчення від 17.02.1994 року, з якого вбачається, що Скадовське БТІ посвідчує факт належності квартири [PERSON] ; копія технічного паспорту на вищевказану квартиру, де зазначено, що власником є [PERSON] ; відповіддю Скадовської міської військової адміністрації від 18.02.25 року, з якої вбачається, що за адресою спірної квартири зареєстровані були Позивач у справі, сам спадкодавець та донька [PERSON] . Посилання відповідача на ряд положень (роз`яснень) постанов Верховного суду України є необгрунтованими, оскільки предметом позовних вимог є спадкування квартири як об`єкта нерухомості, а не майнових прав у вигляді пайових внесків. З таких же підстав є необгрунтованими і доводи в тій частині, що [PERSON] не надано доказів про повну сплату пайових внесків. На підтвердження права власності [PERSON] на спірну квартиру було надано відповідне реєстраційне посвідчення та технічний паспорт на таку квартиру. Сам же Відповідач у відзиві зазанчає, що реєстраційне посвідчення по своїй формі та змісту відповідає чинному на момент видачі законодавству, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 р. Саме із моменту отримання у власність квартири [PERSON] за реєстраційним посвідченням від 17.02.1994 року припинилися відносини останнього із кооперативом в частині наявності майнових прав на таку квартиру. Останній фізично набув її у власність у порядку, передбаченому чинним законодавством на момент набуття у власність, в т.ч. і в порядку ст. 15 ЗУ "Про власність", на яку ж посилається Відповідач. Безпідставним є посилання Скадовської міської ради і на ЗУ "Про кооперацію", який було прийнято 10.07.2003 року та не поширюється на відносини, що мали місце ще у 1994 році. Що стосується технічного паспорту та реєстраційного посвідчення, то вказані документи (представлені у копіях) є єдиними документами, що в сукупності підтверджують право власності на квартиру. Відмінність у датах у техпаспорті та реєстраційному посвідченні зумовлена виключно тим, що для того, що у реєстраційному посвідченні прописати технічні характеристики квартири, то необхідно провести її інвентаризацію (виготовити спочатку техпаспорт, в якому після виготовлення реєстраційного посвідчення заповнити графу про право власності за тою чи іншою особою). При цьому суд враховує, що відповідно до вимог статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або у належним чином засвідченій копії, а у разі неможливості подання оригіналу суд оцінює подані копії у сукупності з іншими доказами у справі. Специфіка даного спору полягає в тому, що оригінали правовстановлюючих документів на квартиру знаходяться на тимчасово окупованій рф території, що позбавляє позивача об`єктивної можливості подати їх суду чи нотаріусу. У таких категоріях справ подані копії правовстановлюючих документів, за наявності підтвердження їх походження, відповідності змісту та узгодженості з іншими доказами, можуть визнаватися судом належними та допустимими доказами, якщо їх достовірність не спростована. Суд звертає увагу, що відповідач, подаючи відзив, не ставить під сумнів достовірність та відповідність поданих копій технічного паспорту й реєстраційного посвідчення їх оригіналам, а навпаки визнає, що реєстраційне посвідчення відповідає формі та змісту, передбаченим Інструкцією 1966 року, чинною на момент його видачі. Доводи відповідача стосуються виключно питань сплати пайових внесків членом кооперативу, що не має значення для вирішення спору, оскільки предметом розгляду є спадкування квартири як об`єкта нерухомого майна, право власності на яку [PERSON] набув ще у 1994 році у порядку, встановленому чинним на той час законодавством. При цьому суд зазначає, що інформації про наявність інших осіб, які заявляють свої права на спірну квартиру, матеріали справи не містять. Відповідач, який є органом місцевого самоврядування, не повідомив суд про існування будь-яких третіх осіб, що претендують на спірний об`єкт нерухомості або заявляють про наявність у них самостійних майнових прав щодо нього чи спору про право. Отже, відсутні будь-які дані, які б свідчили про конкуренцію спадкових прав чи інші потенційні перешкоди у визнанні права власності за позивачем. Враховуючи наведене, узгодженість змісту копій документів із іншими доказами у справі, відсутність доказів чи аргументів, які б спростовували їх достовірність, об`єктивну неможливість отримання оригіналів через окупацію відповідної території, а також відсутність заявлених прав чи претензій третіх осіб щодо спірної квартири, суд дійшов висновку, що подані копії технічного паспорту та реєстраційного посвідчення є належними, допустимими та достовірними доказами, які підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Що стосується довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, то остання сформована електронними засобами на сайті Фонду державного майна України згідно Порядку ведення єдиної бази звітів про оцінку. Такій довідці присвоюється унікальний реєстраційний номер та дата формування. Приєднана до матеріалів справи довідка містить унікальний реєстраційний номер на першій сторінці. Жодних підписів остання в силу закону не містить та не повинна містити, а тому в цій частині безпідставними є доводи Скадовської міської ради про неналежність та недопустимість доказу. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, суд дійшов висновку, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла квартира [ADDRESS] , оскільки вона на момент його смерті належала йому на праві приватної власності, що підтверджується наданими доказами. У зв`язку з цим, враховуючи, що позивач [PERSON] як спадкоємиця першої черги прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а оформлення права власності в нотаріальному порядку є неможливим через втрату оригіналів правовстановлюючих документів, суд вважає наявними правові підстави для визнання за нею права власності на зазначену квартиру в судовому порядку. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який належними та допустимими доказами довів своє право на спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, так і відповідача, який не є особою, що набула чи може набути право власності на спірну квартиру, не заявляв суду про наявність будь-яких прав чи претензій на це майно, а тому визнання за позивачем права власності не порушує його прав чи законних інтересів. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved