Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову зазначає, що 26.02.2007 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007, за умовами якого видано кредит в розмірі 18 000 доларів. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з [PERSON] стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 14 372, 32 доларів США та судові витрати в розмірі 1 265, 61 грн. Проте відповідач після ухвалення судового рішення у період з вересня 2011 року по серпень 2015 самостійно списував з рахунку позивача грошові кошти в загальній сумі 7 822, 98 доларів США. Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 було визначено остаточний розмір заборгованості відповідача, подальше самостійне списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача після ухвалення судового рішення є безпідставним та таким, що здійснене без належних правових підстав. Враховуючи вищевикладене просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зарахувати суму коштів в розмірі 7 822, 98 доларів США у рахунок виконання рішення суду та здійснити перерахунок заборгованості за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з урахуванням сплачених коштів у розмірі 7 822, 98 доларів США Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.07.2024 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 20.11.2024 року за поданою позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17.06.2025 року від представника відповідача до суду надійшли пояснення у справі, в яких останній заперечив з приводу задоволення позову вказавши, що винесенням рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 строк зобов`язань за кредитним договором не припинився. Просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. Окрім того, вказував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. 09.09.2025 від представника позивача до суду надійшли пояснення по справі, в яких останній підтримав позовні вимоги, вказує, що строки позовної давності не пропущено, оскільки про порушення позивач дізнався в 2023 році. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.02.2007 між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007, за умовами якого видано кредит в розмірі 18 000 доларів. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з [PERSON] стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 14 372, 32 доларів США та судові витрати в розмірі 1 265, 61 грн. З банківських виписок вбачається, що після ухвалення судового рішення у період з вересня 2011 року по серпень 2015 відповідач самостійно списував з рахунку позивача грошові кошти. Проте суд звертає увагу, що фактично порушення прав позивача становить не утримання грошових коштів відповідачем, а позиція позивача про врахування вказаних коштів у розрахунок заборгованості за рішенням суду, тобто за наявності для того правових підстав, а реалізація процедури повторного стягнення з позивача цих коштів у межах виконавчого провадження. Разом з тим, ЦПК України передбачає окремі процесуальні механізми поновлення прав боржника у такому випадку. Так, згідно зі ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Крім того, згідно з приписами ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed