Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та членом її сім`ї [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 60,8 кв.м., житловою - 32,5 кв.м., яка складається з: 1, 2 - житлові кімнати, 3 - кухня, 4 - санвузол, 5 - комора. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.07.1972 року (свідоцтво серії [NUMBER] ). На підставі ордера № 103 від 18.01.2000 року, виданого ВАТ «СМТ № 17», родині у складі двох осіб було надано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира загальною площею 60,8 кв. м та житловою площею 32,5 кв. м була утворена шляхом об`єднання та перенумерації колишніх квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується рішенням виконкому Красногвардійської районної ради № 68/1 від 19.03.1999 року. Весь житловий будинок перебуває на балансі КЖЕП «Південне» Дніпровської міської ради. Відповідно до висновку технічної інвентаризації від 19.04.2022 року, зміна параметрів житлової площі об`єкта відбулася внаслідок уточнення лінійних розмірів сучасними приладами, що згідно із законодавством не є самовільним переплануванням і не потребує додаткового введення в експлуатацію. Факт безперервного проживання та реєстрації [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою (зокрема у приміщеннях, що пізніше отримали № 5) з 1970-х років підтверджується довідкою про склад сім`ї № 2731 та архівними відповідями Департаменту адміністративних послуг. Попри наявність рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 року у справі № 932/8436/23, яким Департамент житлового господарства було зобов`язано повторно розглянути питання приватизації, листом від 30.01.2025 року № 3/16-546 у наданні послуги було повторно відмовлено. Орган приватизації мотивував відмову наявністю відомостей про нібито самовільне переобладнання, суперечливістю даних в ордері та відсутністю довідок про невикористання житлових чеків за період з 1996 по 2002 роки. Оскільки вказані розбіжності у документах та позиція Департаменту житлового господарства створюють непереборні перешкоди у реалізації права на приватизацію державного житлового фонду, Позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх інтересів та визнання права користування житловим приміщенням на законних підставах. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. 18.01.2000 року відповідно до ордеру №103 право користування квартирою [ADDRESS] було надано [PERSON] , основному квартировинаймачу, зі складом родини 2 особи [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади, [PERSON] та [PERSON] з 30.01.2002 року зареєстровані у спірному приміщенні. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» ДМР від 11.01.2022 №302, житловий будинок по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстрований балансовою належністю за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Південне" ДМР, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003 №11/13, та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.06.2003р. № 1549, про що зроблений запис в обліковій книзі №25 ЖЮ за реєстровим № 1633-112. Орган приватизації відмовив у розгляді заяви на приватизацію, на підставі того що заявницею не були надані всі необхідні документи в повному обсязі, а сам пакет документів для приватизації мав наступні недоліки: 1. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 11.01.2022 №302, в матеріалах інвентаризаційної справи на буд. [ADDRESS] містяться відомості щодо самовільного переобладнання квартири [ADDRESS] та щодо необхідності введення в експлуатацію, узаконення квартири [ADDRESS] , що підтверджено відповідними штампами. 2. Надана копія ордеру №103 від 18.01.2000 суперечить іншим поданим документам в частині статусу займаного приміщення. 3. Відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 30.05.1996 по 30.01.2002. Відтак, департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради не оспорювалось право користування спірним майном. Відповідь департаменту спрямована на те, що у разі усунення недоліків, які зазначені в листі від 30.04.2025 №3/16-546, позивачі не обмежені в своєму праві звернутися до органу приватизації ще раз. Представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Так, відповідно до ордеру №103 від 18.01.2000 року виданого ОАО «СМТ № 17», квартира [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв.м., житловою - 32,5 кв.м., була надана [PERSON] на сім`ю з двох осіб: [PERSON] - основний квартиронаймач; [PERSON] - чоловік. Відповідно до висновку з технічної інвентаризації від 19.04.2022 року проведеною технічною інвентаризацією квартири [ADDRESS] встановлено, що житлова площа квартири змінилась за рахунок уточнення лінійних розмірів більш точним приладом, що не потребує введення в експлуатацію. Станом на 19.04.2022 року вказана квартира житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею - 60,8 кв.м., що складається з: 1,2- житлові кімнати, 3 - кухня, 4 - санвузол, 5 - комора. Згідно довідки про склад сім`ї від 22.02.2023 року № 2731, у квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] та її чоловік [PERSON] . [PERSON] звернулась до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою «Про оформлення (передачу) у приватну спільну часткову власність квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Однак, листом від 30.01.2025 року № 3/16-546 «Про розгляд заяви», Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, повідомлено [PERSON] про те, що подані документи не відповідають законодавству, а також поданий їх неповний пакет, тому у наданні адміністративної послуги відмовлено. Підставами для відмови зазначено наступне. Так, згідно з довідкою КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 11.01.2022 року № 302, в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру містяться відомості щодо самовільного переобладнання квартири [ADDRESS] , тому є необхідність введення в експлуатацію, узаконення цієї квартири. Далі, вказано, що надана копія ордеру № 103 від 18.01.2000 року суперечить іншим поданим документам, в частині статусу займаного приміщення. Також зазначено, що відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 30.05.1996 року по 30.01.2002 року. Із зазначеного вбачається, що ордер на займане житлове приміщення позивачам видавався, однак у зв`язку із тим, що такий мав ряд невідповідностей, позивачі були позбавлені можливості скористатись своїм правом на отримання спірної квартири у власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В даній позовній заяві не ставиться питання щодо приватизації займаного позивачами житлового приміщення, а ставиться питання про визнання за відповідальними наймачами [PERSON] та членом її сім`ї [PERSON] права користування на квартиру [ADDRESS] . Між тим, у даному відзиві на позовну заяву, представником відповідача не спростовується обставина перебування спірного житлового приміщення в користуванні позивачів. Ця обставина також підтверджується і відповідями з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 03.02.2025 року № 10/5-112 та від 25.02.2025 року № 10/5-392 щодо місця реєстрації позивачів. Таким чином, такий спосіб захисту, як визнання права користування квартирою розташованою за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , як відповідальним квартиронаймачем на правових підставах та членом її сім`ї [PERSON] , обраний позивачами з метою забезпечення в подальшому можливості приватизації займаного ними жилого приміщення. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином, раніше представником було надано заяву відповідно до якої просив розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі, по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.07.1972 року (а.с.17). На підставі ордера № 103 від 18.01.2000 року, виданого ВАТ «СМТ № 17», родині у складі двох осіб було надано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до листа КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» від 11.01.2022 року №302 повідомлено, що станом на 31.12.2012, в інвентаризаційній справі відомості щодо реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] за гр. [PERSON] , гр. [PERSON] , відсутні. Житловий будинок по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] зареєстрованого за Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Південне" ДМР на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 19.11.2003р. за № 11/13, та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.06.2003р. за №1549, про що зроблений запис в обліковій книзі № 25ЖІО за реєстровим № 1633-112. В матеріалах інвентаризаційної справи на буд. [ADDRESS] містяться відомості щодо самовільного переобладнання квартири [ADDRESS] поз. 4 площа 12,8 кв.м та щодо "необхідності введення в експлуатацію, узаконення" квартири [ADDRESS] (станом на дату останньої технічно інвентаризації проведеної 18.03.2005р.), про що виставлені відповідні штампи). Додатково повідомлено, про те що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься копія рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 19.03.1999р. за №68/1 "Про упорядкування нумерації квартир у будинку [ADDRESS] , яким вирішено квартири [ADDRESS] рахувати [ADDRESS] . Департамент житлового господарства ДМР листом від 30.01.2025 року №3/16-546 відмовлено у наданні адміністративних послуг, оскільки не надано необхідних документів у повному обсязі. Крім того, вказано, що: згідно з довідкою Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 11.01.2022 № 302 в матеріалах інвентаризаційної справи на буд. [ADDRESS] містяться відомості щодо самовільного переобладнання квартири [ADDRESS] о площа 12,8 кв.м) та щодо необхідності введения в експлуатацію, узаконення квартири [ADDRESS] (станом на дату останньої технічної інвентаризації, проведеної 18.03.2005), що підтверджено відповідними штампами. Надана копія ордера № 103 від 18.01.2000 суперечить іншим поданим документам в частині статусу займаного приміщення. Відсутні відомості про реєстрацію та документи, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду [PERSON] з 30.05.1996 по 30.01.2002. Згідно даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, інформації про реєстрацію осіб [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] була зареєстрована з 10.03.1970 року по 30.05.1996 року, а [PERSON] з 19.09.1972 року по 30.05.1996 року (а.с. 37). Так, в матеріалах справи наявна інформація, що [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 30.05.1996 по 30.01.2002 року. Також, довідкою №2731 про склад сім`ї або зареєстрованих житловому приміщенні/будинку осіб вбачається, що за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] (зареєстрований 30.01.2002 року) та [PERSON] (Наймач, зареєстрована 30.01.2002 року) по теперішній час. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України та ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло. Згідно з вимогами ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Приписами ст. 5 ЖК УРСР визначено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до вимог ст. 52 ЖК УРСР, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Згідно з вимогами ч.1 ст.64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Приписами ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням в будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно з договором найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер. Крім того, статтею 58 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 передбачено, що жилі приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті. селищної, сільської Ради народних депутатів. Якщо жила площа збудована підприємствами, об`єднаннями і організаціями, на які поширюються положення Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)», за рахунок коштів, які згідно з законодавством можуть спрямовуватися на цілі житлового будівництва, а також у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, жилі приміщення надаються за спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. Так, п. 4 ст. 67 вищевказаних Правил передбачено, що рішення про надання жилого приміщення приймає виконавчий комітет місцевої Ради народних депутатів, підприємство, установа, організація, у віданні яких перебуває жилий будинок, у порядку, встановленому цими Правилами. Приписами п. 69 вказаних Правил встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. При цьому суд вважає, що тривалий час проживання позивачів у спірній квартирі, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом позивачів в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved