Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] \~через уповноваженого представника адвоката Костенка О.М. звернулася до\~Згурівського районного суду Київської області із\~позовом до [PERSON] , в якому\~просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , (зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2021 року по справі № 334/451/21 з 1/4 частини на 1/3 частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. В разі задоволення позову стягнути з відповідача понесені судові витрати. Крім того, просить витребувати від Згурівська селищна рада Броварського району Київської області (як орган опіки та піклування) висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON] . Після реєстрації шлюбу сторони разом з дитиною проживали за адресою: [ADDRESS] . З часу народження дитини, його вихованням, утриманням, піклуванням займалась виключно позивач, та коли дитині було 1,5 роки пішла працювати, оскільки відповідач не надавав ніякої допомоги, в тому числі матеріальної, оскільки не був ніде працевлаштований та інколи вживав алкогольні напої. Відтоді, як позивач працевлаштувалась на роботу, дитина залишалась під наглядом її сестри. Відповідач неодноразово вчиняв відносно позивачки домашнє насильство психологічного характеру, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. При цьому зазначені дії відповідач вчиняв навіть в той момент, коли позивач тримала маленьку дитину на руках. Внаслідок зазначених подій позивач разом з дитиною переїхала в орендовану житлову квартиру, яка знаходилась в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області. Позивач влаштувала малолітнього [PERSON] в садочок, а сама працевлаштувалась, аби забезпечити себе та дитину всім необхідним. Відповідач в той час проживав у житловому будинку позивача в [ADDRESS] , проте згодом переїхав проживати до Запоріжжя. У 2021 році позивач повернулася з дитиною до свого житлового будинку, та 22.06.2021 року звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про розірвання шлюбу. 01 грудня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 317/1487/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Окрім цього, 18 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у справі №334/4151/21 видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. 31 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76425707. Із часу народження дитини відповідач життям, здоров`ям дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере, та матеріально дитину не утримує. Дитина повністю перебуває на вихованні та утриманні позивача. Позивач разом з малолітньою дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS] , в житловому будинку з газовим опаленням, електроенергією, водопостачанням та трьома жилими кімнатами, житлова площа складає 41,3 м2. Відповідач остаточно перестав відвідувати дитину з 2020 року. Жодного разу, як до повномасштабного вторгнення, так і після нього не приїхав до сина на дні народження, не цікавився і не цікавиться його життям, не приймав та не приймає участі у його вихованні, та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання сина, а також додаткових витрат на підтримку стану здоров`я сина, гуртки і т.д. таким чином, відповідач без поважних причин не виконує батьківські обов`язки щодо сина [PERSON] , не створює належних умов проживання для нього, самоусунувся від виконання своїх батьківських прав та обов`язків щодо малолітнього сина. Малолітній [PERSON] перебував на диспансерному обліку в КНП «Згурівська лікарня Згурівської селищної ради» із діагнозом: «Деформація грудної клітки. Вальгусна деформація стоп». На дату звернення до суду [PERSON] відвідував дошкільну групу в ДНЗ «Сонечко» Любомирівської гімназії Згурівської селищної ради з 01 вересня 2022 року, має позитивні характеристики. Позивач у справі працює на Філії «Яготинський маслозавод» ТДВ «Яготинське для дітей» і займає посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу фізико-хімічної лабораторії з 20.09.2023 згідно наказу № 601-К від 19.09.2023. Має позитивні характеристики за місцем роботи. 13 грудня 2024 року позивач звернулася до Згурівської селищної ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] на що отримала відмову з роз`ясненням, що висновок буде надано на ухвалу суду. Звертає увагу, що відповідач сам під час телефонної розмови запропонував позбавити його батьківських прав. Мати відповідача (бабуся) припинила будь-яке спілкування та відносини з позивачем і дитиною та постійно приймає позицію свого сина. Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. З урахуванням вищенаведеного, слід дійти висновку, що відповідач тривалий час ухилявся від виконання своїх обов`язками по вихованню дитини, не займається її вихованням, не піклується, матеріально не забезпечує, не проявляє інтересу до її стану здоров`я, не цікавиться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої дитини, а тому позивач вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . Щодо збільшення розміру аліментів зазначає наступне. За рішенням суду з відповідача органами ДВС стягуються аліменти у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. Це впливає на розмір нарахувань в періоди, коли боржник не працює, або отримує незначну заробітну плату. На пропозицію збільшити матеріальну допомогу на сина, відповідач в добровільному порядку відмовився, з сином ніяких стосунків не підтримує, уникає особистих зустрічей і розмов по телефону, ігнорує виконання своїх батьківських обов`язків. Має значну заборгованість по сплаті аліментів за останні три роки. Відповідач є здоровою, працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина у більшому розмірі. Окрім того, що змінилося матеріальне становище відповідача, також змінилося матеріальне становище його сина, розмір присуджених аліментів не відповідає реалія сьогодення та не є достатнім для забезпечення дитини всім необхідним відповідно до вікових потреб. Позивачу невідомо, яку саме заробітну плату та орендну плату отримує відповідач. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата становить 8000,00 грн, при цьому відповідно до інформації Державної статистики України середня заробітна плата у Запорізькій області, де зареєстрований відповідач, становить 14510,00 грн. Тому, щомісячне стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 не буде перевищувати 50 відсотків його доходу. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року справ передано за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області. Постановою від 27 березня 2025 року Київський апеляційний суд скасував ухвалу Згурівського районного суду Київської області від 03 лютого 2025 року та направив справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Справа надійшла до Згурівського районного суду Київської області 14.05.2025 Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті, зобов`язано Згурівську селищну раду та Службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надати висновки про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . 01.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про заміну третьої сторони. 18.07.2025 Згурівська селищна рада надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] . Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21 липня 2025 року зі складу учасників виключено Службу (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, яку зобов`язано надати висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . 07.08.2025 від представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надійшла інформація про відсутність змоги надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року відкладено судове засідання на 06 листопада 2025 року, визнано явку позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою для надання суду особистих пояснень. У судове засідання з`явилися позивач [PERSON] та її представник адвокат Костенко Олександр Миколайович. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення повісток за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідача та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судову повістку про виклик в судове засідання, призначене на 06.11.2025, отримала мати відповідача 08.10.2025. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Від відповідача не надходила заява про розгляд справи без його участі чи будь-які інші заяви/клопотання. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Згурівської селищної ради, як органу опіки та піклування, - Мокронос В.І. подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Згурівської селищної ради. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, - Шустер О.В., подала заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування . За змістом ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе проводити судове засідання за даної явки учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просили їх задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. Позивач підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві, та додатково пояснила, що відповідач до сина жодного разу не приїздив, не спілкувався з ним через соціальні мережі, не цікавився його життя та здоров`ям, матеріальної допомоги не надавав. Вона звернулася до виконавчої служби щодо стягнення присуджених судом аліментів, проте відповідач за цей час жодного разу аліментів не сплатив та має велику заборгованість. З відповідачем вона час від часу спілкується по телефону, коли необхідно вирішити питання, що стосуються життя дитини, які вона не може вирішити без згоди на те батька. Востаннє вона спілкувалася з відповідачем по телефону, коли їй потрібна була його згода як батька на зміну місця проживання дитини. Послуги нотаріуса щодо засвідчення його згоди оплачувала вона. Відповідач під час телефонної розмови не поцікавився життям дитини, не висловив бажання поспілкуватися з сином, лише сказав «Малому привіт». Він сина навіть по імені не називає. При цьому, відповідач запропонував їй позбавити його батьківських прав, мотивуючи тим, що так їй буде легше і, щоб вона не мала до нього претензій щодо сплати аліментів на сина. Наразі син [PERSON] навчається у першому класі Любомирівської гімназії Згурівської селищної ради. Син перебував на диспансерному обліку в КНП «Згурівська лікарня Згурівської селищної ради» із діагнозом: «Деформація грудної клітки. Вальгусна деформація стоп». Наразі продовжує потребувати спеціального взуття. У зв`язку з народженням другої дитини вона з березня 2025 року перебуває у декретній відпустці зі збереженням місця роботи. Позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини та вона, як мати, зможе самостійно вирішувати важливі питання, що стосуються життя, здоров`я та розвитку дитини без перешкод з боку батька. Представник позивача додатково зазначив, що відповідачу достеменно відомо про те, що в Згурівському районного суді Київської області розглядається справа про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , проте як вбачається з інформації, наданої районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району [PERSON] «пояснення по справі та свою думку щодо позбавлення його батьківських прав надати відмовився та кинув слухавку», свою поведінку не змінив, що додатково свідчить про ухилення ним від виконання батьківських обов`язків щодо сина. Наразі стороною позивача проводяться заходи щодо перерахунку розміру аліментів та вони будуть звертатися з позовною заявою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та, можливо, ініціювати питання притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за несплату аліментів. Обставини, викладені в позові, також, підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 17 копія свідоцтва про народження). Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 у справі № 317/1487/21, номер провадження 2/334/3103/21, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 01.01.2022 (а.с. 21 копія рішення). Малолітня дитина - [PERSON] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , у житловому будинку з газовим опаленням, в будинку є електроенергія, водопровід, три жилих кімнати, житлова площа 41,3 м2, що підтверджується копією Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Сім`я має легковий автомобіль, додаткові джерела існування від тваринництва. У графі VIII Акту «Додаткова інформація (узагальнена інформація щодо нужденності сім`ї або можливості знаходження додаткових джерел для існування)» зазначено «не потребує» (а.с. 26 копія акту обстеження). Згідно з довідкою, виданою лікарем [PERSON] . 10.12.2024 [PERSON] , [INFO] знаходився на диспансерному обліку з діагнозом «Деформація грудної клітки. Вальгусна деформація стоп» (а.с. 27). [PERSON] з 01 вересня 2022 року був вихованцем дошкільної групи «Сонечко» Любомирівської гімназії Згурівської селищної ради в с. Любомирівка Броварського району Київської області, де, зі слів позивачки, продовжує навчатись наразі у першому класі. За місцем навчання [PERSON] характеризується позитивно, зокрема, дитина доброзичлива, поважає старших, має охайний зовнішній вигляд, добре фізично розвинута, має достатньо сформовані навички самообслуговування, добре розвинену пам`ять, тощо (а.с. 28, 29 копія довідки, копія характеристики). Позивач [PERSON] працює на Філії «Яготинський маслозавод» ТДВ «Яготинське для дітей» і займає посаду лаборанта хіміко-бактеріологічного аналізу фізико-хімічної лабораторії з 20.09.2023 згідно наказу № 601-К від 19.09.2023. За період з червня по листопад 2024 року отримала сукупний дохід у розмірі 92140,51 грн. Має позитивні характеристики за місцем роботи (а.с. 31, 32 копії довідок, а.с. 32 копія характеристики). Зі слів позивача, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років зі збереженням місця роботи. У справі № 366/2206/20, номер провадження №3/366/1547/20, суддею Іванківського районного суду Київської області було встановлено, що 28.08.2020 приблизно о 19:20 [PERSON] за місцем свого проживання по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] : ображав її нецензурними словами, кидався у бійку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Цей факт зафіксовано у протоколу серії АПР18 № 208184 від 28.08.2020. Крім того, 07.10.2020 приблизно о 12:00 [PERSON] за місцем свого проживання по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] : ображав її брутальною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Цей факт зафіксовано у протоколу серії АПР18 № 209068 від 07.10.2020. Крім того, 12.10.2020 приблизно о 13:00 [PERSON] за місцем свого проживання по [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] : ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Цей факт зафіксовано у протоколу серії АПР18 № 209464 від 12.10.2020. Постановою від 10 листопада 2020 року у справі № 366/2206/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень (перевірено із застосуванням повного доступу до ЄДРСР). 18 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у справі №334/4151/21, 2-н/334/558/21, видав судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.06.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ позивачем звернено до виконання та 31 жовтня 2024 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Білокур Л.А. відкрито виконавче провадження № 76425707 (а.с. 23, 24-25 копія постанови, копія інформації про виконавче провадження). У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач здоровий, працездатний і спроможний платити аліменти на утримання сина у більшому розмірі. Згідно з результатом пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 18.12.2024 інших відкритих виконавчих проваджень, окрім виконавчого провадження № 76425707 відносно [PERSON] немає (інформація актуальна також на дату розгляду справи) (а.с. 34-35). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 16 липня 2025 року № 221 затверджено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] . В обґрунтуванні даного висновку зазначено, що з 2020 року [PERSON] не проживає разом з сином, не цікавиться його життям та здоров`ям, розвитком, не приймає участі у його вихованні, матеріально не утримує. Батько [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодного разу не поцікавився життям, здоров`ям, навчанням сина. Не телефонував, не вітав з днем народження. В будинку, в якому [PERSON] проживає разом із сином, для нього створено умови для проживання, відпочинку, навчання. Малолітній Кабін [PERSON] забезпечений одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, продуктами харчування, засобами гігієни та іншим. З огляду на те, що встановлено факт умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо сина [PERSON] , виконавчий комітет Згурівської селищної ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 129 копія рішення, а.с. 130-131 копія висновку). З інформації, наданої районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, вбачається, що 31.07.2025 спеціалісти відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради приїхали за адресою: [ADDRESS] . Однак провести обстеження умов проживання не вдалося, оскільки двері відчинила мати відповідача по справі [PERSON] , яка повідомила, що її син, [PERSON] , не проживає за вищевказаною адресою. Спеціалістам служби в телефонній бесіді з [PERSON] стало відомо, що він проживає зі своєю співмешканкою десь на території м. Запоріжжя, точну адресу повідомляти відмовився, пояснення по справі та свою думку щодо позбавлення його батьківських прав надати відмовився та кинув слухавку. На повторні дзвінки з`єднання не було. Оскільки відповідач по справі фактично не мешкає на території Дніпровського району м. Запоріжжя, надати висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по дніпровському району не має змоги (а.с. 141-145). Таким чином, відповідач [PERSON] без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , участі в житті сина не приймає, з ним не спілкується, вихованням та утриманням не займається, все це є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4\~ст. 155 СК України\~ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3\~(зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.),\~\~що надані батькам до\~досягнення дитиною\~повноліття і\~ґрунтуються на\~факті спорідненості\~з нею,\~є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома\~\~батьками,\~\~підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка належним чином піклується про сина. В свою чергу, батько [PERSON] з сином не проживає, з ним не спілкується, його життям, здоров`ям, навчанням не цікавиться. Знаючи про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] , відповідач жодних дій не змінив своє ставлення до сина та виконання батьківських обов`язків, своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив, ходом розгляду справи жодного разу не поцікавився. Все це свідчить про повну байдужість відповідача до долі свого сина [PERSON] .\~Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачем. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дитини, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з батьком. Щодо вимог про збільшення розміру аліментів суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ від 27.02.1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. Аліменти це кошти на утримання дитини, які відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитиу, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених в ч. 1 ст. 182 СК України. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому,\~згідно з\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Також, у ч. 2 ст. 182 СК України законодавець визначає мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте, можливість присудження судом аліментів у такому розмірі законодавець пов`язує з достатністю заробітку (доходу) платника аліментів. З комплексного аналізу вищевказаних норм можна зробити висновок, що законодавець передбачає спільний обов`язок батьків забезпечити дитині рівень життя не нижче встановленого законом України про Державний бюджет на відповідний рік прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, виходячи з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини передбачається, що 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку забезпечує той з батьків, з яким проживає дитина, інші 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку той з батьків, хто з дитиною не проживає. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум\~визначається нормативним\~методом у\~розрахунку на\~місяць на\~одну особу,\~а також\~окремо для\~тих,\~хто відноситься\~до основних\~соціальних і\~демографічних груп\~населення: дітей\~віком до\~6\~років; дітей\~віком від\~6\~до 18\~років; працездатних\~осіб; осіб, які втратили працездатність. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 складає 1598,00 грн. Відповідно до\~п.\~4,\~5\~ч.\~1\~ст.\~161\~ЦПК України\~судовий наказ\~може бути\~видано:\~якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; \~заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо. Тобто, законодавець фактично визнав вимоги про стягнення аліментів у вищевказаних розмірах безспірними. Вимоги щодо стягнення аліментів у більшому розмірі підлягають розгляду в порядку позовного провадження, тобто потребують доказування. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Проте, для зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів необхідна наявність певних юридичних фактів. Так, Верховний Суд у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20.06.2019 у справі № 632/580/17 зазначає, що аналіз\~ст. 8 СК України\~та частини першої\~ст. 9 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тлумачення частини третьої\~ст. 11 ЦК України\~свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У даному випадку такими юридичними фактами можуть бути: зміна матеріального чи сімейного стану одержувача чи платника аліментів, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, чи дитини, інші життєві ситуації, які призводять до необхідності одержувача аліментів в отриманні аліментів у більшому розмірі, спроможності платника аліментів сплачувати аліменти у більшому розмірі тощо. Заявляючи вимогу про збільшення розміру аліментів, позивачка мотивує це тим, що змінилося матеріальне станови відповідача та його сина, розмір аліментів не відповідає реаліям сьогодення та є недостатнім для забезпечення дитини всім необхідним відповідно до вікових потреб. При цьому, жодного пояснення як саме та в який бік (покращення чи погіршення) змінився матеріальний стан відповідача та дитини, позивач не надає, як і доказів на підтвердження цих тверджень. Жодних клопотань щодо витребування доказів на підтвердження цих обставин до суду від сторони позивача не надходило. Стверджуючи, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення потреб дитини, позивач не вказує, який розмір аліментів сплачується/нараховується, при цьому зазначає, що відповідач аліментів взагалі не сплачує та має значну заборгованість. Також, позивач не надає розрахунку та підтвердження щомісячних потреб на утримання дитини. За відсутності цих даних суд позбавлений можливості оцінити, чи дійсно є підстави для збільшення аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] на підставі судового наказу від 18.06.2021 у справ № 334/4151/21. З огляду на вищезазначене суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково, позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В частині позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, який було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2021 року по справі № 334/451/21, відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча дев`ятсот вісім гривень\~20 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: partial