Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Ейс" звернулося до суду з указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-11002524 від 19.01.2024 у розмірі 27354,03 грн, яка складається з 8760,00 грн заборгованість за тілом; 18594,03 грн заборгованість за відсотками. Також просить стягнути судові витрати 2422,40 грн по сплаті судового збору та 7000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (кредитодавець) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до вказаного договору, відповідачу (позичальнику) надано грошові кошти у розмірі 7300,00 грн. строком на 360 днів з відсотковою ставкою 2,47%. Кредитні кошти зараховані на платіжну карту відповідача № [NUMBER] . 22.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «Макс Кредит» укладений договір факторингу № 22-01/2024, за умовами якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» передає, а ТОВ «Макс Кредит» приймає права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача. 16.08.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» передає, а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача. ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 27354,03 грн, яка складається з 8760,00 грн заборгованість за тілом; 18594,03 грн заборгованість за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору №00-11002524 від 19.01.2024, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, через що утворилася заборгованість у розмірі 27354,03 грн. Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 10.04.2025 року постановлено ухвалу про витребування доказів. Представник позивача у позовній заяві, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду (а.с.14). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явилася, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлена про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.01.2024 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (кредитодавець) та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-11002524 (далі за текстом договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.23-32). Як зазначено у п. 1.1. договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2 договору, сума кредитного ліміту (сума кредиту) складає: 7300,00 грн. Тип кредиту кредитна лінія. Згідно з п. 1.3 договору, строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Кредит Кредитодавцю (дата повернення кредиту) 13.01.2025. Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме: 13.02.2024 та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (п. 1.3.1). Пунктом 1.4 договору визначено фіксовану процентну ставку. Стандартна процентна ставка складає 2,47% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах строку користування кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього договору (п.п.1.4.1. договору). У п. п. 1.4.2 договору вбачається знижена процентна ставка, яка становить 0,86% від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п. 1.3.1. даного договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом, протягом строку кредитування, зазначеного в пунктах 1.3 цього договору. За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1460,00 грн. (п. 1.5.). Відповідно до п. 1.7 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору становить 942,13%. Згідно з п. 1.8. орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання Договору складає 73671,60 грн. 19.01.2024 ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» здійснило переказ коштів, відповідно до договору №00-11002524, безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «Платежі Онлайн», на платіжну картку відповідача №5375-41ХХ-ХХХХ-6756 у сумі 7300,00 грн, що свідчить про виконання умов кредитного договору (а.с.49, 50-51). Отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 7300,00 грн на банківську карту АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», підтверджується рухом коштів по картці від 06.05.2025, що надійшла на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів (а.с.161,162). Крім того, між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТОВ «МАКС КРЕДИТ» 22.01.2024 укладено договір факторингу № 22-01/2024, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача в сумі 9011,12 грн, з яких: 8760,00 грн залишок заборгованості по тілу кредиту; 251,12 грн залишок заборгованості по звичайним відсоткам, що підтверджується копією договору факторингу та витягом з реєстру боржників за кредитним договором №00-11002524 (а.с.66-74,85-86). У подальшому між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» 16.08.2024 укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, згідно з яким до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача в сумі 27354,03 грн, з яких: 8760,00 грн залишок заборгованості по тілу кредиту; 18594,03 грн залишок заборгованості по звичайним відсоткам, що підтверджується копією договору факторингу та витягом з реєстру боржників за кредитним договором №00-11002524 (а.с.89-98,108-109). Таким чином, позивачем доведено факт, що ТОВ "ФК"ЕЙС" є новим кредитором замість ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" за договором кредитної лінії №00-11002524 від 19.01.2024. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021(справа №234/7160/20), від 01.11.2021(справа № 234/8084/20). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Перевіривши розрахунок заборгованості, проаналізувавши зміст позову та позовних вимог, суд зауважує, що посилання представника позивача у позовній заяві на ту обставину, що позичальник доручає кредитодавцю утримати розмір зазначеної комісії (1460,00 грн) із суми кредиту, що підлягає перерахуванню позичальнику згідно з договором, тобто, позичальнику перераховується сума кредиту 7300,00 грн за вирахуванням суми комісії, сплаченої за надання кредиту, не ґрунтується на досліджених доказах. Так, у пункті 1.5 договору передбачено, що за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразову комісію у розмірі 1460,00 грн. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у останній день повного погашення кредиту. Таким чином, віднесення позивачем комісії у розмірі 1460,00 грн до тіла кредиту є безпідставним. Оскільки суд згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства розглядає позов в межах заявлених вимог, то підстав для стягнення з відповідача комісії у розмірі 1460,00 грн суд не вбачає, оскільки представник позивача не просив стягнути з відповідача зазначений вид заборгованості. Наданими позивачем доказами підтверджується, що відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором кредитної лінії №00-11002524 від 19.01.2024, укладеним між ним та ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ". Відповідач не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву та не надала доказів на спростування доводів позивача. За таких встановлених фактичних обставин, з огляду на те, що розмір боргу по тілу кредиту та відсоткам доводиться розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку за кредитним договором №00-11002524 від 19.01.2024, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягує з відповідача 25894,03 грн, яка складається з 7300,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 18594,03 грн заборгованість за відсотками. Розподіл судових витрат. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2293,10 грн. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 24.11.2021 по справі № 420/1109/20 зазначив: «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial