Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

06.01.2025 року [PERSON] в особі представника адвоката Вялової І.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Міністерства оборони України та [INFO] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу з військовослужбовцем, який загинув (помер) під час участі у бойових діях, мотивуючи тим, що фактично вона проживала разом з [PERSON] з серпня 2021 року по червень 2023 року як подружжя. Шлюб між ними не був зареєстрований, однак вони мали намір його зареєструвати, але не встигли. Вони разом проживали в будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , разом займалися побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом вирішували питання життєзабезпечення сім`ї, витрачаючи кошти на спільні цілі, здійснювали благоустрій будинку та прибудинкової території, робили поточний ремонт будинку, купували меблі та предмети домашнього побуту. Також вони спільно проводили дозвілля, святкували дні народження та інші події. Крім того, з ними проживав її син від попередніх шлюбних відносин [PERSON] , якого покійний [PERSON] виховував як свого рідного сина, забезпечував його матеріально, цікавився його життям, станом здоров`я та успіхами, разом з нею привчав до праці. [INFO] [PERSON] внаслідок ворожого обстрілу під час штурмових дій загинув в районі н.п. Велика Новосілка Волноваського району Донецької області. Також [PERSON] в період проходження військової служби в ЗС України на картковий рахунок позивачки перераховував кошти на її та [PERSON] утримання. Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу необхідно позивачці задля отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) члена сім`ї військовослужбовця. За таких обставин просила позов задовольнити та встановити вказаний вище факт. Ухвалою суду від 07.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено порядок та строки подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. 14.01.2025 року від представника відповідача начальника [INFO] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу матиме наслідком виникнення прав у позивачки на виплату одноразової грошової допомоги, що свідчитиме про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб. Позивачка не надала доказів того, що під час спільного проживання з [PERSON] вона не перебувала в шлюбних відносинах. Щодо доказів, які нібито свідчать про факт ведення спільного господарства та побуту, зазначив, що купівля майна для спільного користування є свідченням лиш того, що [PERSON] придбав та або міг придбавати товари і послуги до свого будинку та домогосподарства, в якому він безпосередньо і проживав. Сповіщення про смерть [PERSON] , яке є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законом порядку, надійшло його матері, тобто [PERSON] вважав, що у випадку поранення, смерті або інших подій, які можуть трапитись з ним під час проходження військової служби під час мобілізації про це необхідно повідомити саме його матір. 23.01.2025 року від представниці відповідачки [PERSON] адвоката Сотської С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що [PERSON] позов не визнає, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка вказувала, що метою встановлення даного факту є отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання, захищаючи цілісність та незалежність України. Положеннями 16-1 ст. Закону № 2011 XII встановлено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Порядок призначення виплати і одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом міністрів України. 28.02.2022 року КМУ була прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168). Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених пункті у 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога розмірі в 15\~000 000 гривень, яка розподіляється рівними частинами на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців членів їх та сімей». Відповідно до Закону № 2011-ХІІ, п. 21 Постанови № 168 Міністерством оборони України було прийнято наказ від 25.01.2023 року № 45, яким затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у ЗСУ період дії воєнного стану (далі - Порядок № 45). Згідно п.1.4 Порядку особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті особи, зазначені у пункті 1 Постанови № 168), що вказана у свідоцтві про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Позивачка не надала ані свідоцтва про шлюб, ані рішення суду, яким би підтверджувався факт її перебування на утриманні загиблого. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Факт спільного проживання позивачки із загиблим без шлюбу не свідчить про те, що вона має офіційний статус дружини. Оскільки право на отримання допомоги має саме один із подружжя, то встановлення зазначеного факту не є підставою для виникнення у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги, тож не має для неї юридичних наслідків. Крім того, факт періодичного пересилання коштів на рахунок позивачки, довідка про фактичне місце проживання, проява турботи про сина позивачки від іншого шлюбу та покази свідків самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та інших обставин, які вказують на відносини подружжя, не можуть свідчити про те, що між [PERSON] та [PERSON] склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, роздруківка телефонних дзвінків, переписок, наданих позивачкою, можуть свідчити про факт близьких стосунків між нею та [PERSON] , але не можуть свідчити про проживання сторін однією сім`єю, оскільки вони не свідчать про ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету. Позивачка не надала належних, достатніх та допустимих доказів, що вона проживала із загиблим однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат на придбання майна за спільні кошти. Позивачка також не надала доказів, що вона не перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. 27.01.2025 року від представниці відповідача Міністерства оборони України Тищенко М.С. надійшов відзив (письмові пояснення), в якому вона просила залишити позовну заяву без задоволення, мотивуючи тим, що Акт про спільне проживання, виданий 04.08.2023 року старостою Чаусівського старостинського округу та підписаний сусідами, не є доказом на підтвердження того, що позивачка і загиблий проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в розумінні ст. 3 СК України, інших доказів позивачка суду не надала. Вважає, що судом не можуть бути прийняті до уваги вищезазначені акт та довідка Синюхино-Брідської сільської ради від 04.08.2023 року № 222 про те, що позивачка та загиблий [PERSON] спільно проживали та спільно вели господарство, в якості належних доказів, адже чинним законодавством не передбачено, що органи місцевого самоврядування мають повноваження встановлювати такі факти, також в цих документах не зазначено норми Закону, на підставі яких вони були складені. Депутат та староста Чаусівського старостинського округу міської ради можуть підтвердити лише факт проживання конкретної особи за конкретною адресою і умови проживання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 05.04.2019 року у справі № 387/938/17. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Враховуючи той факт, що починаючи з 2021 року по 2023 рік позивачка і загиблий [PERSON] не звертались до органу РАЦСу з метою офіційно зареєструвати свої можливі відносини, можна дійти висновку, що в законний спосіб не була визнана воля [PERSON] у бажанні визнання своєю дружиною позивачку до моменту загибелі, що свідчить про його ставлення до цього факту. Посилаючись на правові висновки у постанові КЦС ВС від 17.01.2024 року у справі № 759/14906/18, зазначила, що самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Отже місце можливого проживання за однією адресою не підтверджує факту, що між позивачкою та загиблим [PERSON] склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Також зазначила, що позивачка не скористалась правом позасудового порядку встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця. 06.03.2025 року представниця позивачки [PERSON] надала до суду клопотання, в якому просила долучити до матеріалів справи нотаріально-посвідчену заяву [PERSON] щодо сімейного стану від 12.02.2025 року. Ухвалою суду від 13.03.2025 року за клопотанням представниці позивачки [PERSON] зобов`язано\~Первомайський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду витяг з Державного Реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та розірвання шлюбу відносно [PERSON] , [INFO] . 21.03.2025 року до суду від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 14.04.2025 року закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 17.09.2025 року зобов`язано\~Первомайський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати суду інформацію про те, чи [PERSON] , [INFO] , у період з серпня 2021 року до 12.06.2023 року перебувала у зареєстрованих шлюбах з іншими особами з наданням підтверджуючих документів. 23.09.2025 року від Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли витребувані докази. В судових засіданнях позивачка та її представниця [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Позивачка в\~судовому засіданні,\~зазначила,\~що була\~давно знайома\~з [PERSON] .\~В 2021\~році вони\~почали зустрічатися\~і з\~кінця літа\~2021\~року стали\~жити разом\~в будинку\~ [PERSON] ,\~де разом\~робили ремонт,\~однак докази\~спільного проведення\~ремонту відсутні,\~лише свідки\~можуть це\~підтвердити.\~ [PERSON] був\~проти того,\~щоб вона\~працювала і\~вона звільнилася\~з [PERSON] \~та працювала\~по дому.\~Оточуючі вважали\~їх подружжям,\~ [PERSON] допомагав\~їй утримувати\~сина та\~дуже добре\~з ним\~спілкувався,\~вони разом\~робили домашні\~завдання,\~займалися спортом.\~З [PERSON] \~в них\~був спільний\~бюджет.\~Вона відповідала\~за домашнє\~господарство,\~а [PERSON] \~забезпечував сім`ю,\~також вони\~разом займалися\~вирощуванням садженців.\~Потім в\~грудні 2022\~року [PERSON] \~призвали на\~військову службу.\~Пояснила,\~що її\~місце проживання\~зареєстроване в\~гуртожитку в\~с.\~Мічуріне,\~однак жила\~вона з\~ [PERSON] в\~його будинку,\~там були\~її речі.\~Не знає\~чому він\~не зазначив\~її як\~дружину у\~військових документах.\~Витрати на\~поховання [PERSON] \~несла його\~мати,\~вона пропонувала\~їй гроші,\~однак та\~не захотіла\~їх брати.\~На момент\~смерті [PERSON] \~вони офіційно\~не були\~подружжям.\~Мати [PERSON] \~визнавала її\~своєю невісткою,\~в них\~були гарні\~відносини,\~однак як\~тільки [PERSON] \~загинув,\~відносини між\~ними погіршилися.\~Його побратими\~знають її\~та спілкуються\~з нею,\~навіть коли\~хотіли дати\~нагороду,\~дзвонили їй,\~бо у\~військовій частині\~він її\~зазначив як\~дружина.\~Також зазначила,\~що встановлення\~даного факту\~необхідне їй\~для отримання\~виплат,\~матеріальної допомоги.\~Заяву про\~прийняття спадщини\~вона не\~подавала.\~Вказала,\~що раніше\~ [PERSON] був\~одружений,\~від шлюбу\~в нього\~є дочка\~ [PERSON] ,\~2003\~року народження,\~відповідачка по\~справі,\~яка проживає\~в Одесі.\~За роки\~спільного проживання\~з [PERSON] \~дочка [PERSON] \~жодного разу\~не приїжджала\~до нього,\~з днем\~народження вони\~не вітали\~один одного,\~ [PERSON] з\~нею стосунки\~не підтримував,\~тому що\~був на\~неї ображений\~за стягнення\~аліментів через\~суд,\~говорив,\~що коли\~закінчить платити\~їй аліменти,\~припинить з\~нею спілкуватися.\~Також додала,\~що коли\~вже [PERSON] \~воював,\~то вітав\~дочку з\~днем народження,\~бо не\~знав чи\~повернеться. Крім того, заперечувала проти слів відповідачки [PERSON] про те, що вперше вони з нею зустрілися ще під час війни, коли та тікала з м. Одеси і приїхала до батька, де її прийняли прохолодно, оскільки вказала, що познайомилися вони саме на похороні [PERSON] . Під час судових дебатів представниця позивачки [PERSON] зазначила, що в рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-p(1)/2019 Конституційний Суд України зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується які виникли після набрання до тих правовідносин, ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини). Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. До того ж, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі у постанові від 31.03.2021 року у справі № 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08.10.2021 у справі № 240/19318/20, від 16.11.2021 у справі № 360/1406/20, від 01.12.2022 у справі № 640/7578/20, від 07.11.2023 у справі № 520/9778/19 та від 10.01.2024 у справі № 380/13615/21. Вважає, що правовідносини щодо призначення одноразової грошової допомоги починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй одноразову грошову допомогу і тривають до моменту прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом, а саме Комісією, з урахуванням трирічного строку протягом якого особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-ХІІ та постановою № 168, можуть його реалізувати. Незалежно від того коли настала смерть військовослужбовця (як до [INFO] , так і після цієї дати) цивільні дружини військовослужбовців мають право на отримання грошової допомоги у разі їх загибелі, якщо факт їхнього спільного проживання без реєстрації шлюбу підтверджено відповідним судовим рішенням. Таку позицію висловив ВСУ у Постанові від 05.02.2025 року у справі №120/17960/23, яку обгрунтував тим, що на підтвердження свого права на отримання грошової допомоги цивільна дружина військовослужбовця до заяви обов`язково має додати рішення суду про встановлення факту спільного проживання, яке набрало законної сили. Тож, якщо військовий помер чи загинув після [INFO] Міністерство оборони України, ДПСУ, НацГвардія та інші військові формування безперешкодно мають виплатити грошову допомогу цивільній дружині військовослужбовця. Відповідачка [PERSON] зазначила, що позов не визнає, просила відмовити в задоволенні позову, пояснила, що є матір`ю [PERSON] , з 2019 року по 2021 рік в її сина було 4 жінки і кожна з дітьми, дівчата йшли від нього, бо в нього був важкий характер. Стосовно зайняття садівництвом вказала, що це її саджанці, з якими їй син допомагав, а позивачка з ним працювала. В сина був свій будинок і [PERSON] там проживала, коли вона приходила до неї, то позивачка їй казала, що все, що належало [PERSON] - це все її. Зазначила, що не може сказати про те, що в позивачки і [PERSON] був спільний бюджет, так як то були його гроші, він офіційно працював на [PERSON] металургійному комбінаті. В її сина дійсно є донька від першого шлюбу. Чому син не хотів сплачувати дочці аліменти їй невідомо, в дочки також складний характер, як і в [PERSON] , однак між ними не було конфлікту, крім виплат за рішенням суду, він додатково їй допомагав. Позивачка допомагала [PERSON] робити ремонт, однак телевізор і пральна машина були куплені ще до того як [PERSON] почав жити з [PERSON] , речі її сина були в будинку [PERSON] , а її речі в її мами в гуртожитку. Вони з [PERSON] не жили як подружжя, а як чоловік і жінка. Представниця відповідачки [PERSON] [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив задовольнити та пояснив, що він є батьком [PERSON] , позивачка йому показувала фотографії, де [PERSON] був з її сином [PERSON] в парку час проводять, як вони разом спортом займалися, тож [PERSON] займався вихованням [PERSON] , в попередніх відносинах він не виховував дітей співмешканок, а тут виховував, тому вважає, що з позивачкою в [PERSON] була сім`я. Повідомив, що з 2000 року він не підтримував стосунки з сином та з [PERSON] . Коли [PERSON] було 37 років він знайшов його фотографії в соціальній мережі, однак не спілкувався з ним, тому що не знав, де його шукати, потім все ж знайшов його, але вони не спілкувалися. Про життя позивачки з його сином йому відомо тільки з фотографій, які вона йому показувала та з її слів. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та пояснила суду, що є донькою [PERSON] , за його життя вони спілкувалися з батьком, але не часто, так як вона навчається та працює, однак вони тримали зв`язок, особливо коли він пішов на фронт. Зазначила, що батько обіцяв їй, що вона буде однією дитиною в нього і попередня жінка пішла від нього, бо він не хотів дітей. Їй було відомо, що батько живе разом з [PERSON] , але коли він загинув, з [PERSON] в неї не було жодного контакту. Вказала, що вона виселила [PERSON] з будинку в той час коли прийняла спадщину, оскільки будинок виставила на продаж. Крім того, [PERSON] не контактувала з її бабусею, тому вона вирішила її виселити. Вперше з [PERSON] вона зустрілася під час війни, коли тікала з м. Одеси і приїхала до батька, тоді її прийняли прохолодно, але батько їй був радий, а позивачка не дуже. Про [PERSON] вона не знала, поки не приїхала до батька і не побачила її самостійно. Приїжджала до нього вона рідко, бо має багато рідних по всій Україні. [PERSON] була в батька не першою співмешканкою. Також пояснила, що аліменти з батька на її утримування стягувалися за рішенням суду, тому що вони так вирішили, так як у них обох важкі характери і щоб не було сімейних скандалів, поклалися на розсуд суду в цьому питанні. Представник відповідача Міністерства оборони України Тищенко М.С. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Від представника відповідача [INFO] - начальника [INFO] [PERSON] надійшла заява, в якій він просив справу розглянути у відсутність представника ТЦК та СП та відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, та в судовому засіданні, а також пояснення свідків, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Миколаєва помер [INFO] в смт Велика Новосілка Волноваського району Донецької області, що підтверджується інформацією Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16.08.2024 року /а.с.12/. З інформації [INFO] від 22.08.2024 року № 12994 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , 29.11.2022 року був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини [NUMBER] . [PERSON] загинув внаслідок ворожого обстрілу [INFO] під час штурмових дій в районі н.п. Велика Новосілка Волноваського району Донецької області. Наявне сповіщення сім?ї № 329 від 16.06.2023 року, яким про зазначене сповіщалася мати [PERSON] /а.с.13, 81/. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 1651 від 09.04.1982 року, виданим Міським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції /а.с.83-84/. Відповідно до актового запису про шлюб № 406 від 25.11.2000 року, виданого Відділом ДРАЦС по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб. Прізвище дружини змінено на « [PERSON] » /а.с.87-88/. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актовим записом про народження № 165 від 06.03.2003 року, виданим Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області /а.с.85-86/. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00050139429 від 19.03.2025 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 22.04.2013 року, яке набрало законної сили 08.05.2013 року. Зазначена інформація внесена до Реєстру 29.05.2013 року /а.с.162-163/. Відповідно до заяви щодо сімейного стану, посвідченої 11.02.2025 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., зареєстрованої в реєстрі за № 762, [PERSON] зазначила, що в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і поза її межами не перебувала і на цей момент не перебуває /а.с.139/. З відповіді Первомайського відділу ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.09.2025 року щодо надання інформації про те, чи [PERSON] , [INFO] , у період з серпня 2021 року до 12.06.2023 року перебувала у зареєстрованих шлюбах з іншими особами, вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не обліковується актовий запис про шлюб [PERSON] /а.с.257/. Разом з тим в судових засіданнях було допитано наступних свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] мати [PERSON] її далека родичка, з того часу як [PERSON] приїхав з [PERSON] у 2018 році, вони проживають на одній вулиці, їх будинки знаходяться один напроти іншого. Спочатку [PERSON] проживав сам, а потім приводив декількох жінок та знайомив її з кожною з них як сусідів, позивачку не приводив знайомитися. У [PERSON] з [PERSON] були дружні стосунки, вона питала в нього, чи [PERSON] його наречена, він відповідав, що ні. Також [PERSON] їй казав, що [PERSON] не остання його жінка, тож вона не вважає, що стосунки між ними були сімейними, бо в іншому випадку вони б офіційно зареєстрували шлюб. Вона бачила, що [PERSON] робив ремонт в будинку, а [PERSON] просто стояла біля нього. [PERSON] готував їжу та прав речі їй невідомо. [PERSON] не пропонували грошей на похорон, все оплачувала його мати. [PERSON] дійсно їздила з нею та [PERSON] забирати тіло [PERSON] , після того як вони дізналися про його смерть, однак з ними туди не заходила, зникла десь. В [PERSON] та сина позивачки були гарні відносини, хлопчик був то з нею та [PERSON] , то в її матері в гуртожитку. Також у [PERSON] є дочка [PERSON] , яка живе далеко, вона приїжджала до нього в село на літо, ще коли була неповнолітньою, до того, як [PERSON] почав жити з позивачкою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] її кума, їй відомо, що [PERSON] з [PERSON] жили в селі, в його будинку. [PERSON] про [PERSON] казав їй, що це його чергова подруга, тому вона не вважає, що між ними була сім?я. Вона знає, що [PERSON] робив ремонт самостійно, бо вона з ним спілкувалася, він розповідав, що саме робив, вікна міняв він ще до того як почав проживати з позивачкою. [PERSON] з дитиною жила в [PERSON] , він добре спілкувався з хлопчиком. Хто готував їсти і прав речі вона не знає. Зазначила, що [PERSON] займалася вирощуванням садженців, [PERSON] їй допомагав, вона його бачила на городі, [PERSON] не бачила. У [PERSON] з усіма дітьми жінок, з якими він жив, були нормальні стосунки. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає недалеко від будинку [PERSON] , їх городи знаходяться поряд, з [PERSON] вона спілкувалася часто, разом їздили на ринок, бо вона займалася торгівлею, а він продавав садженці. [PERSON] та [PERSON] допомагали матері [PERSON] з розведенням та обробленням садженців, однак це бізнес [PERSON] . Він говорив, що був одружений один раз, з [PERSON] вони жили разом, але вона не бачила, щоб їхні відносини були такими як між чоловіком та дружиною. У нього й до [PERSON] було багато дівчат, любив він тільки свою першу дружину. Чи робили ремонт в будинку вона не знає, їй відомо лише те, що [PERSON] у всьому допомагала мати. [PERSON] працював, а позивачка ні. Після того як [PERSON] призвали на військову службу [PERSON] з сином залишилася проживати в його будинку. [PERSON] добре відносився до хлопчика, як і до дітей колишніх співмешканок. З власною донькою в нього були хороші стосунки, він любив її, тому що вона його єдина донька. Вона бачила [PERSON] з донькою до війни, коли та була підлітком та приїздила до [PERSON] на канікули. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка є її рідною сестрою, вона почала жити разом з [PERSON] в його будинку з кінця серпня початку вересня 2021 року, а знайомі вони були з дитинства, бо в селі всі один одного знали. [PERSON] жила до того в Києві, приїхала звідти, бо їх мати захворіла, а влітку 2021 року [PERSON] та [PERSON] почали зустрічатися. Вони приїздили до них в гості на свята, а вона, її чоловік та їх з [PERSON] мати їздили в свою чергу до [PERSON] з [PERSON] в гості. В той час вони лише планували ремонт, обговорювали деталі планування кухні та санвузла, вони придбали пральну машину та ліжко, встановили душову кабіну, унітаз, умивальник, зробили стелю, про що їй розказував та показував [PERSON] . Вони з [PERSON] жили як чоловік та жінка. Під час їхнього з [PERSON] знайомства [PERSON] працювала в [PERSON] , але його не влаштовувало, що вона за малу заробітну плату цілий день проводить на ногах, він хотів, щоб вона була завжди поряд, займалася домогосподарством і вона звільнилася з роботи, почала працювати з ним і його матір?ю з садженцями дерев. Вони їздили на базар, продавали садженці, частину із зароблених грошей перераховували дочці [PERSON] . Син [PERSON] [PERSON] позаочі називав [PERSON] татом, але [PERSON] казав, що назве його так, після того як вони з мамою одружаться. Коли [PERSON] йшов до першого класу, [PERSON] відпрошувався з роботи, щоб піти на свято до дитини в школу, також возив хлопчика в [PERSON] гуляти, в зоопарк вони разом їздили, [PERSON] турбувався про [PERSON] . В подальшому коли [PERSON] призвали на військову службу, він приїздив додому, купив колечко та зробив [PERSON] пропозицію вийти за нього заміж і сказав, що коли він приїде, то вони з нею одружаться. Коли [PERSON] загинув, вони з [PERSON] знайшли похоронне агентство «Турбота», через яке замовили труну і організували похорон, оплатила ці послуги мати [PERSON] [PERSON] . Ховали [PERSON] з його будинку, де в той час ще жила позивачка. Після похорону вона там прожила пів року, поки її не вигнали звідти. Після смерті [PERSON] просила їх допомогти їй з садженцями, тож вона особисто допомагала їй на полі, вони тягнули садженці дерев, привозили їх до будинку [PERSON] і [PERSON] , де вже садили в землю. Зазначила, що [PERSON] ніколи не була заміжньою. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона переїхала в с. Мічуріне у 2022 році, бо її чоловік родом з цього села та жила поряд з матір`ю позивачки. Її донька навчалася з сином [PERSON] [PERSON] в одному класі. Замість [PERSON] на батьківські збори ходила її мати, бо [PERSON] часто була на ринках з [PERSON] . Мати [PERSON] взимку з 2022 року по 2023 рік жила в матері [PERSON] і повернулася в гуртожиток навесні, коли не потрібно було опалювати житло. Також вона бачила [PERSON] з [PERSON] разом, вони їздили на автомобілі. Її чоловік говорив, що знає [PERSON] , а вона особисто чула як [PERSON] в селі називали за прізвищем [PERSON] , вона думала, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком та дружиною. Потім [PERSON] пішов воювати, а влітку вона дізналася, що [PERSON] зник. Вона була особисто свідком того, що серед зими [PERSON] вигнали з будинку [PERSON] і вона переїхала до матері в гуртожиток. Пояснила, що вона особисто в них вдома не була, але по селу складалося враження, що вони одружені, жили вони разом в будинку [PERSON] . Також в той час як [PERSON] вже служив, [PERSON] просила її чоловіка культивувати город, але він відмовив, бо був на роботі і вона домовилася з іншим чоловіком, якому заплатила за роботу. До цього вона косила і в [PERSON] , і в [PERSON] на городі. Люди говорили, що на автомобілі [PERSON] їздить Марія Ткачук. [PERSON] з матір`ю [PERSON] до смерті [PERSON] жили дружно. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона живе через чотири будинки від будинку [PERSON] в [ADDRESS] , де [PERSON] жила з [PERSON] 1 рік і 9 місяців в період до війни і до того як він пішов служити. Вона особисто була в них в гостях, бачила, що між ними дуже хороші відносини. Також знає, що [PERSON] придбав каблучку для [PERSON] і зробив їй пропозицію одружитися, [PERSON] їй показувала каблучку. [PERSON] та [PERSON] покликали до себе своїх матерів і оголосили їм про те, що планують одружитися. Це було вже під час того як [PERSON] воював і прийшов у відпустку. З [PERSON] та [PERSON] жив син [PERSON] [PERSON] , з яким у [PERSON] були дуже хороші відносини. [PERSON] розказував, що вони з [PERSON] граються разом, ходять на риболовлю. Чи робили [PERSON] та [PERSON] разом ремонт вона не знає. Коли [PERSON] був на роботі, на земельній ділянці працювала [PERSON] , а коли він пішов служити [PERSON] самостійно там працювала, як і після його загибелі. Про їх спільний бюджет та витрати їй невідомо. Вважала їх подружжям, тому що вони разом по селі їздили, відпочивали разом, працювали, були як одне ціле. Свідок [PERSON] пояснила суду, що проживає в [ADDRESS] , є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Зазначила, що точних дат назвати не може, але [PERSON] та [PERSON] разом жили по [ADDRESS] в його будинку півтора роки. [PERSON] працював в с. [PERSON] на феронікелевому комбінаті, а [PERSON] працювала вдома. З ними також проживав син [PERSON] [PERSON] . Пояснила, що вона особисто в них вдома не була, але одного разу ходила до [PERSON] купувати саджанець дерева, однак бачила зі свого городу, що вони разом працювали, [PERSON] працювала на городі, косила, мотоблоком обробляла землю коли [PERSON] пішов на війну, в той час [PERSON] залишилася проживати в його будинку. Також [PERSON] працювала біля будинку і на полі на ділянці матері [PERSON] [PERSON] . Вони разом їздили на ринки продавати саджанці, коли [PERSON] вже був на війні, [PERSON] їздила з його матір`ю. Про спільні кошти їй невідомо нічого. Коли [PERSON] загинув т. Надія сказала. Що [PERSON] їхня і буде жити в будинку [PERSON] , але потім перед Новим роком вона вибралася звідти. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є діловодом Підгір`ївського старостинського округу Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, проживає в с. Підгір`я. Зазначила, що свідки є жителями [ADDRESS] , а [PERSON] жила в гуртожитку. Вона видавала довідку про те, що [PERSON] і [PERSON] жили разом за адресою: [ADDRESS] , оскільки таку інформацію дізналася від сусідок [PERSON] і [PERSON] , якій їй повідомили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно жили разом за цією адресою. Також вона підписувала Акт про фактичне місце проживання [PERSON] як діловод і як депутат сільської ради. З якого часу [PERSON] там жила вона не знає, про ведення ними спільного господарства, їй відомо зі слів свідків, як і про те, що у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, разом саджали садженці та продавали їх. Наразі позивачка проживає з батьком [PERSON] в м. Первомайську. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є старостою Чаусинського старостинського округу Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, деякий період вона займала посаду в.о. старости Підгір`ївського старостинського округу. Зазначила, що вона мала підписати довідку про фактичне місце проживання, тому що крім неї ніхто не міг її підписати. Їй про обставини, які зазначені в довідці повідомила діловод. Пояснила, що [PERSON] жила в будинку загиблого героя [PERSON] . Зазначена інформація відома зі слів односельчан, іншої інформації їй невідомо. Вона особисто бачила [PERSON] на похороні [PERSON] , однак не знала, чи це його дружина, чи співмешканка. Після поховання [PERSON] ще деякий час проживала в будинку, а потім з`їхала. Вказала, що особисто вона не була знайома з [PERSON] та [PERSON] . Підписала Акт про фактичне місце проживання і довідку, бо їй зі слів односельчан була надана зазначена в них інформація. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] її сусіди, їх будинки стоять один біля одного. [PERSON] жила в будинку [PERSON] приблизно з 2021 року. Вона бачила, що вони живуть разом не один рік. Також вони разом працювали по господарству. Крім того, [PERSON] працював на комбінаті, а [PERSON] в цей час поралася на городі. У них були гарні відносини, він приходив з роботи обіймав її, цілував і вони заходили до будинку. Зазначила, що вона позичала в [PERSON] гроші, які та їй винесла з будинку, але їй не відомо чиї це були гроші. Також мати [PERSON] зимувала в будинку матері [PERSON] . Вона цікавилася чому це так в [PERSON] та [PERSON] , на що вони відповіли, що це для того, щоб не платити за опалення в гуртожитку, вказали щось на кшталт «хай бабки живуть в будинку взимку разом». В [PERSON] був син [PERSON] , вони жили всі разом втрьох в будинку, хлопчик ходив звідти до школи повз вікна її будинку, [PERSON] придбав для нього велосипед до того як пішов на війну, [PERSON] показувала їй їх спільні фотографії. Так як вони були найближчими сусідами, то вона заходила до них в гості, і в будинок також, десь приблизно один раз на один-два тижні. [PERSON] та [PERSON] разом робили ремонт в будинку, змінювали лінолеум, шпалери. Коли саме [PERSON] пішов служити вона не пам`ятає, де [PERSON] була зареєстрована їй невідомо, але знає, що не в будинку [PERSON] . В них було спільне господарство розведення садженців, [PERSON] цим займалася, це були їх спільні садженці. Її сусідка [PERSON] мати [PERSON] говорила, що це їх садженці і останнім часом вона їм навіть не допомагала. [PERSON] також тримала курей та косила в садочку у матері [PERSON] . Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з цим, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство це сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.12.2020 року у справі № 295/14208/18-ц, від 03.03.2021 року у справі № 127/28507/15 належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 року у справі № 186/421/17; від 09.06.2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01.09.2021 року у справі № 523/9720/17. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі № 588/350/15, від 19.03.2020 року у справі № 303/2865/17, від 23.09.2021 року у справі № 204/6931/20, від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20, від 12.12.2019 року у справі № 490/4949/17). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2023 року у справі № 543/563/22). Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживан ня, тому вирішення питання про належність, допустимість і достатність таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. За змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.\~\~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з серпня 2021 року фактично проживала по [ADDRESS] однією сім?єю та вела спільне господарство з [PERSON] , [INFO] , який загинув (помер) [INFO] , по день його смерті, тобто до [INFO] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Синюхино-Брідської сільської ради Підгір?вського старостинського округу № 4 № 222 від 04.08.2023 року /а.с.14/. Актом про фактичне проживання [PERSON] , [INFO] , від 04.08.2023 року, складеним мешканцями [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за підписом старости Чаусівського старостинського округу Смуток Н., встановлено, що [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з серпня 2021 року фактично проживала по [ADDRESS] та вела спільне господарство з [PERSON] , [INFO] , який загинув, виконуючи бойове завдання [INFO] /а.с.15/. З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 28.06.2022 року по 28.06.2023 року вбачається, що [PERSON] здійснював перекази грошових коштів в різних сумах на банківську картку [PERSON] /а.с.16-22, 229-231/. Між [PERSON] та [PERSON] були теплі, приязні відносини, що вбачається зі скріншотів їх переписки, фотокарток спільного проведення дозвілля та відпочинку з сином [PERSON] [PERSON] /а.с.23-47, 51-53, 48/. [PERSON] купував металопластикові вікна для встановлення їх в будинку по [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом та квитанцією до прибуткового касового ордера від 06.10.2021 року /а.с.49-50/. Водночас докази, які нібито свідчать про факт ведення спільного господарства та побуту, купівля майна для спільного користування є свідчення лиш того, що [PERSON] придбавав товари та послуги до свого будинку та домогосподарства, в якому він проживав. Також відповідно до сповіщення сім?ї № 329 від 16.06.2023 року сповіщалася саме мати [PERSON] [PERSON] про те, що її син матрос [PERSON] загинув [INFO] . Тобто [PERSON] вважав, що у випадку поранення, смерті або інших подій, які можуть трапитися з ним під час проходження військової служби під час мобілізації, слід про зазначене повідомляти його мати, про що надав відповідне розпорядження. Тож вищенаведеними доказами дійсно підтверджується факт того, що [PERSON] та [PERSON] протягом певного часу жили разом в одному будинку, між ними були особисті, близькі, теплі, приязні відносини, однак лише їх спільне проживання, підтверджене показами допитаних у справі свідків, не є достатнім доказом щодо наявності між ними сімейних відносин, сім`ї у розумінні ст. 3 СК\~України. Пояснення свідків носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту проживання сторін в одному будинку та не підтверджують наявності між ними усталених відносин, які притаманні подружжю. Надані позивачкою скріншоти її спілкування із [PERSON] та виписки про перерахування ним грошових коштів на її банківську картку самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, а також взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце у вказаний період часу відносини, які би за своєю суттю відповідали відносинам чоловіка та дружини. Суду надано недостатньо доказів на переконання того, що ці відносини були сімейними та мали ознаки, притаманні подружжю. Враховуючи той факт, що починаючи з 2021 року по 2023 рік позивачка і загиблий [PERSON] не звертались до органів ДРАЦСу з метою офіційної реєстрації своїх відносин, можна дійти висновку про те, що в законний спосіб не була визнана воля [PERSON] у бажанні визнання своєю дружиною позивачку до моменту загибелі, що свідчить про його ставлення до цього факту. Встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є визнанням державою сімейних стосунків фізичних осіб і за своєю суттю є альтернативою зареєстрованого шлюбу, а отже такі відносини мають бути правомірними. За таких обставин, в даному випадку судом не встановлено факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Крім того, частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. За приписами\~ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~(в редакції від 31.03.2023 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась [INFO] ) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених\~Законом України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991\~року відповідно до\~Конституції України\~визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У відповідності\~до статті\~1-2\~Закону\~України «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей» (в редакції від 23.12.2022 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 30.06.2023 року) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в\~Конституції України\~та законах\~України,\~з\~урахуванням\~особливостей,\~встановлених\~цим\~та іншими\~законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про\~соціальний і\~правовий захист\~військовослужбовців та\~членів їх\~сімей»\~ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Згідно з п.1\~ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до п.п.1-3 п.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції від 21.01.2023 року, актуальній на час виникнення спірних відносин, тобто станом на день загибелі військовослужбовця [PERSON] [INFO] ; оскільки наступна редакція Закону відбулась 11.08.2023 року) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у\~пункті 1\~цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у\~статті 16-1\~Закону України\~Про\~соціальний\~і правовий\~захист\~військовослужбовців\~та членів\~їх\~сімей,\~крім\~громадян\~Російської Федерації\~або\~Республіки\~Білорусь та\~осіб,\~які\~постійно\~проживають на\~територіях\~цих\~країн,\~осіб,\~які\~засуджені\~за державну\~зраду,\~колабораційну\~діяльність,\~пособництво\~державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у\~пункті 1\~цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. В пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» наведений перелік осіб, в разі загибелі яких здійснюється виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 гривень, до якого входять, в тому числі й військовослужбовці Збройних Сил України. Пунктом першим статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення\~та\~отримання\~одноразової грошової\~допомоги\~мають\~батьки,\~один\~із\~подружжя,\~який\~не\~одружився вдруге,\~діти,\~які\~не\~досягли повноліття,\~утриманці\~загиблого\~(померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Крім того, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 року № 45 відповідно до\~Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,\~пункту 2-1\~постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~28.02.2022\~року №\~168\~«Питання деяких\~виплат військовослужбовцям,\~особам рядового\~і начальницького\~складу,\~поліцейським та\~їх сім`ям\~під час\~дії воєнного\~стану»\~ затверджено Порядок і\~умови призначення\~та виплати\~одноразової грошової\~допомоги у\~разі загибелі\~(смерті)\~військовослужбовців Збройних\~Сил України\~в період\~дії воєнного\~стану (далі Порядок і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану; Порядок № 45) Відповідно до п.1.4 Порядку і\~умов\~призначення\~та виплати\~одноразової\~грошової\~допомоги у\~разі\~загибелі\~(смерті)\~військовослужбовців\~Збройних\~Сил України\~в\~період\~дії воєнного\~стану - особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі (смерті) особи, зазначеної у\~пункті 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», що вказана\~у\~свідоцтві\~про смерть. Право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця. Отже вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено дату виникнення права осіб на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця, водночас Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, актуальній на день виникнення такого права, містить вичерпний перелік осіб, яким надано право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги в разі загибелі військовослужбовця. Таким чином на момент смерті [PERSON] відсутні норми закону, які б надавали право особам, що спільно проживали із загиблим військовослужбовцем, на отримання одноразової грошової допомоги. Водночас позиція представниці позивачки [PERSON] про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесеними змінами до якого наразі встановлено право жінки, з якою загиблий військовослужбовець проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, на отримання одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця, в даному випадку має зворотню дію в часі, є помилковою, оскільки сформована внаслідок хибного аналізу норм законодавства. Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.02.2025 року у справі № 120/17960/23 дійшов висновку про те, що згідно з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 25.12.2023 року № 975, (далі Порядок № 975), (п.10) всі члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця мають право на отримання одноразової грошової допомоги, однак зазначене рішення не є релевантним, оскільки Порядок № 975 стосується військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, в той час як Порядком № 45 передбачено саме умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану. Тож оскільки [PERSON] був призваний на військову службу за мобілізацією під час дії воєнного стану, то в даному випадку для реалізації вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується Порядок і умови\~призначення та\~виплати одноразової\~грошової допомоги\~у разі\~загибелі (смерті)\~військовослужбовців Збройних\~Сил України\~в період\~дії воєнного\~стану № 45. За таких обставин послання представниці позивачки [PERSON] на постанову Верхового Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.02.2025 року у справі № 120/17960/23, як на підставу задоволення позову, не заслуговує на увагу, оскільки зазначена постанова Верхового Суду не є релевантною до правовідносин наданої справи. Главою 6 ЦПК України передбачений порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Суд вправі розглядати справи про встановлення факту в разі, якщо цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, в тому числі і встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи наведене, факт проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] не має для неї юридичного значення, оскільки не породжує прав та обов`язків, задля забезпечення яких вона звернулася до суду з наданим позовом, оскільки такий факт не надасть їй право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed