Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

31 березня 2025 року [PERSON] звернувсь до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Старокостянтинівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період з 11 жовтня 2022 року по 01 грудня 2024 року згідно судового наказу, виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області від 11 жовтня 2022 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10 червня 2021 року він та відповідачка уклали шлюб, зареєстрований Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), за актовим записом №88. За час шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Через виникнення тимчасових сімейних негараздів та непорозумінь між подружжям, 23 вересня 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, а також із заявою про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання доньки. 11 жовтня 2022 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із тим, що сторони примирились та вирішили зберегти сім`ю, 03 листопада [PERSON] подала до суду заяву про залишення позову про розірвання шлюбу без розгляду та ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 09 листопада 2022 року її заяву задоволено, а позов про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Сторони продовжили проживати однією сім`єю у будинку відповідачки по [ADDRESS] , де робили ремонт, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом виховували та матеріально забезпечували дитину і лише з грудня 2024 року через подружню зраду відповідачки припинили шлюбні відносини, у зв`язку із чим 27 січня 2024 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу та ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 04 березня 2025 року сторонам надано строк на примирення тривалістю чотири місяці та в подальшому шлюб між ними розірвано. 04 лютого 2025 року [PERSON] подала до Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі для примусового виконання зазначений судовий наказ від 11 жовтня 2022 року, і у заяві про прийняття судового наказу до виконання зазначила, що вимагає аліменти за минулий час з 11 жовтня 2022 року. Позивач заперечує наявність заборгованості за аліментами з 11 жовтня 2022 року до 01 грудня 2024 року та просить суд звільнити його від сплати заборгованості за цей період, оскільки під час перебування у шлюбі в цей період він разом із відповідачкою проживали разом, здійснювали ремонт у належному відповідачці будинку, він утримував її та доньку, зокрема придбавав продукти харчування, одяг, лікарські засоби, здійснював оплату комунальних послуг, мережі Інтернет, оскільки дружина перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, а він проходить службу в органах Національної поліції, отримує високий дохід, і саме тому відповідачка і не пред`являла до виконання зазначений судовий наказ. Зазначав, що він здійснив перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки на загальну суму 42 322 грн., а також за її проханням за реквізитами банківських карток на потреби сім`ї у 2023 році на загальну суму 186 500 грн., у 2024 році на загальну суму 95 058 грн. Позивач вважає, що належним чином та в повній мірі виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання своєї дитини, піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створював належні умови для її розвитку. Представник відповідачки подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та вказав, що наведені позивачем обставини, не можуть уважатись істотними в контексті ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України, оскільки відповідно до усталеної судової практики, проживання платника аліментів та їх отримувача разом не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, оскільки стягувач аліментів, з ким проживають діти, має бути впевнена у стабільності матеріального утримання дітей, що захищається судовим наказом. Крім того, судовий наказ про стягнення аліментів позивача є чинним, має строк пред`явлення до 03 січня 2040 року, пред`явлення виконавчого листа з певною затримкою, в межах строку пред`явлення, не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованість. Зазначав, що твердження позивача про те, що сторони у період з 11 жовтня 2022 року по грудень 2024 року проживали однією сім`єю по [ADDRESS] , і позивач належним чином утримував їх дитину не відповідає дійсності, а докази, надані на підтвердження цього факту є неналежними, зокрема копії платіжних інструкцій не містять відмітки про призначення виплат на утримання дитини, з акту про встановлення місця проживання №21-10\\112, складеного старостою Григорівського старостинського округу 12 листопада 2024 року не убачається, що він складався за участі суміжних сусідів та самої власниці, та крім того, має строк використання 1 місяць, а також спростовується відомостями про реєстрацію позивача по [ADDRESS] . У відповіді на відзив [PERSON] на спростування тверджень відповідачки про неналежність як доказу акту встановлення місця проживання №21-10/112, складеного 12 листопада 2024 року надав акт про обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 12 листопада 2024 року №78, яким у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , підтверджено факт його проживання за адресою [ADDRESS] , на підставі якого і було в подальшому складено акт №21-10/112. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Кравчук В.М. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з наведених вище підстав. Позивач підтвердив, що йому було відомо про винесення вказаного судового наказу з 11 листопада 2022 року, однак після залишення позову [PERSON] про розірвання шлюбу без розгляду в листопаді 2022 року, вони продовжили проживати разом, він утримував сім`ю, по замовчуванню розумів, що відповідачка не буде пред`являти судовий наказ до виконання, а тому у нього не було потреби при здійсненні витрат в інтересах сім`ї зазначати призначення платежу як утримання дитини. Переконаний, що саме тому, що відповідачка та їх спільна дитина були забезпечені усім необхідним, [PERSON] і не пред`являла судовий наказ до виконання протягом такого тривалого часу та пред`явила його лише після того, як між ними виник конфлікт у грудні 2024 року. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила та зазначила, що у грудні 2021 року вони з відповідачем посварились, вона народжувала дитину сама, перший час проживала у матері в с.Колотинці Білогірського району, та 23 вересня 2022 року вона подала на розлучення та стягнення аліментів. У зв`язку із налагодженням відносин позовну заяву про розлучення вона залишила без розгляду, однак з відповідачем вони не проживали, він то привозив свої речі, то забирав їх, спільного господарства не вели. Вона хоч і перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною, однак виходила на роботу та отримувала одноразові виплати, у неї були власні заощадження та кілька кредитних карток, коштами яких вона і користувалась: самостійно утримувала дитину, здійснювала ремонт у власному будинку без допомоги позивача. Частина коштів, які останній перераховував їй на картку, були призначені на погашення кредитів, які він взяв після їх весілля та своєчасно не погашав, а решта - для неї особисто, бо між ними склались близькі відносини, та не призначались на утримання дитини. Судовий наказ не пред`являла до виконання, бо мала не це право. Представник відповідача адвокат Іваніцький А.М. заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 51 Конституції України\~встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З аналізу\~зазначених норм\~випливає,\~що СК\~України передбачено два способи стягнення аліментів:\~добровільний\~та\~в судовому порядку. Останній застосовується у тому випадку, коли один із батьків ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дитини, або між ними є спір щодо порядку та розміру надання такого утримання. Відповідно до ст.197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до роз`яснень п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, суд, у випадках передбачених\~ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому району 10 червня 2021 року (Т.1 а.с. 12). [INFO] у них народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області (Т.1 а.с.8). 23\~вересня 2022\~року [PERSON] \~звернулась в\~суд з\~позовом до\~ [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~який на\~підставі її\~заяви від\~09\~листопада 2022\~року ухвалою\~Старокостянтинівського районного\~суду від\~09\~листопада 2022\~року залишено\~без розгляду\~(Т.1\~а.с.14,\~15,16).\~ 11 жовтня 2022 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, який отримано стягувачем [INFO] (Т.1 а.с.19). 27 січня 2025 року [PERSON] вдруге звернулась до Старокостянтинівського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому вказувала, що не проживає з чоловіком та не веде спільного господарства з грудня 2024 року (Т.1 а.с. 17). Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 04 березня 2025 року за заявою [PERSON] сторонам надано строк на примирення тривалістю чотири місяці. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 липня 2025 року шлюб між розірвано. 04 лютого 2025 року [PERSON] звернулася до Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) із заявою про прийняття до виконання судового наказу №683/2590/2022 від 11.10.2022р., виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , і стягувати аліменти вимагає з 11 жовтня 2022 року (Т.1 а.с.20). Копія судового наказу [PERSON] отримав 01 листопада 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (Т.2 а.с.31 зворот). Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно судового наказу №2-н 683/318/2022 за період з жовтня 2022 року по 01 січня 2025 року в межах виконавчого провадження №77086167 заборгованість [PERSON] становить 263 816,65 грн., при цьому з лютого 2025 року позивач почав сплачувати чергові платежі відповідно 8 302,28 грн. та у березні 2025 року - 16604, 55 грн. (Т.2 а.с.30 зворот). Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Сарело Т.П. від 17 березня 2020 року [PERSON] на праві власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . (Т.2 а.с.33). Сторони спільно проживали у вказаному житловому будинку однією сім`єю, вели спільне господарство, робили ремонт у вказаному будинку та спільно утримували доньку [PERSON] , однак з грудня 2024 року [PERSON] залишив вказаний житловий будинок та припинив спільне проживання з [PERSON] . Обставини ведення спільного господарства та проживання однією сім`єю до грудня 2024 року не заперечувались [PERSON] і при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу від 27 січня 2025 року, яка підписана нею власноручно. Згідно з витягу з функціональної підсистеми «Єдиний реєстр зброї» єдиної інформаційної системи МВС про наявність дозволу на зберігання, носіння зброї [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] (Т.1 а.с.22). Відповідно до акту встановлення фактичного місця проживання №21-10/112 від 12 листопада 2024 року, складеного старостою Григорівського старостинського округу, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] .(Т.1 а.с.21). Як убачається з акту обстеження матеріально-побутових умов фактичного місця проживання особи [PERSON] , проведеного за заявою [PERSON] від 07 листопада 2024 року, старостою Григорівського старостинського округу [PERSON] , адміністратором віддаленого робочого місця ЦНАП [PERSON] та соціальним робітником [PERSON] у присутності свідків сусідів [PERSON] та [PERSON] встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та проживає без реєстрації чоловік [PERSON] - [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка проживає навпроти будинку [PERSON] підтвердила, що подружжя [PERSON] дійсно проживали разом до грудня 2024 року, вона була присутня при проведенні обстеження, підписувала акт за його результатом, оскільки відомості, зазначені у ньому, відповідають дійсності. Зробила висновки про те, що вони проживають разом, бо щодня бачила як [PERSON] від`їздив зранку автомобілем та приїздив ввечері, а іноді й в обід, була у них на подвір`ї, коли він порався по господарству, заливав опалубку, грався з дитиною. Характеризувала [PERSON] як гарного господаря та батька, скарг від дружини на те, що він не надає коштів на утриманні дитини остання не висловлювала, навпаки хвалилась, що він готує їжу та балує дитину різними смаколиками. Обставини спільного проживання однією сім`єю сторін підтвердили також свідки [PERSON] [PERSON] . [PERSON] , які є сусідами [PERSON] . [PERSON] також зазначав, що коли він бував у них вдома, вони вели себе як подружжя, [PERSON] готував їсти та купував дитині солодощі та іграшки, а в грудні 2024 року забрав свою бетономішалку, вивіз інструменти з гаражу [PERSON] та більше він його не бачив. Наведені докази спростовують твердження відповідачки про те, що після подання нею першої позовної заяви про розірвання шлюбу в вересні 2022 року вони з позивачем не проживали разом та спільного господарства не вели. Відповідачкою не наведено обставин, які б ставили під сумнів пояснення цих свідків, а її твердження про те, що з усіма свідками у неї були побутові конфлікти не позбавляло її можливості викликати свідків на спростування цих обставин. У постанові Касаційному цивільного суду в складі Верховного Суду від 23.06.2022 року по справі №545/96/20 колегією зроблено висновок про те, що проживанням платника аліментів і їх отримувача разом не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, оскільки стягувач аліментів, з ким проживають діти, має бути впевнена у стабільності матеріального утримання дітей, що захищається судовим рішенням. Тобто, саме лише спільне поживання не є достатньою правовою підставою відповідно до ч.2 ст. 197 СК України для звільнення від сплати аліментів. Разом з тим, на підставі досліджених судом доказів було встановлено, що в період спільного проживання у шлюбі, в тому числі і в період з 11 жовтня 2022 року по грудень 2024 року, [PERSON] належним чином та в повній мірі виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання своєї дитини [PERSON] ,: піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створював належні умови для її утримання та виховання. Так, відповідно до довідок про доходи №№54, 55, 56 від 18 лютого 20205 року, [PERSON] отримав на посаді старшого дільничого офіцеру поліції за період жовтень-грудень 2022 року грошове забезпечення в сумі 145 922,91 грн., за період січень-грудень 2023 року 456 090,67 грн. та за період січень-грудень 2024 року 436 596,18 грн. (Т.1 а.с.23-25). [PERSON] з 03 січня 2022 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трьох років, з 04 січня 2025 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду, що підтверджується наказом від 03 січня 2025 року та довідкою КНП « Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня» від 02 січня 2025 року (Т.2 а.с.35). Відповідно до відомостей Пенсійного фонду України [PERSON] отримала за 2022 рік дохід в розмірі 282 835,27 грн., за 2023 рік 80 400 грн., за 2024 рік - 189 464,84 грн. (Т.2 а.с.177-178). Згідно договору, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] останній оплачував послуги з надання цілодобового доступу до мережі інтернет за адресою [ADDRESS] з 22 жовтня 2022 року по 13 грудня 2024 року в розмірі 200 грн. щомісяця, що підтверджується змістом договору та реквізитами сторін, платіжними інструкціями (Т.1 а.с.28-52). Позивач також здійснював оплату комунальних послуг за місцем їх спільного проживання по [ADDRESS] , що підтверджується скріншотами переписки сторін від 07 квітня 2023 року з прохання відповідачки про оплату комунальних послуг із зазначенням номеру карти, на який позивач того ж дня перерахував 5023.13 грн., та аналогічний платіж здійснив на суму 5023,13 грн. 30 грудня 2024 року, що підтверджується платіжними інструкціями (Т1.а.с. 59, 60, 61). Відповідно до довідок АТ «ПриватБанк» та АТ «Акцент-Банк» [PERSON] належать банківські картки/рахунки № [NUMBER] , [NUMBER] , відкритий в АТ «ПриватБанк», та № [NUMBER] , [NUMBER] відкритий в АТ «Акцент-Банк», (Т.1 а.с.26,27). [PERSON] за проханням відповідачки [PERSON] здійснював зарахування грошових коштів на її картковий рахунок: 30 грудня 2022 року в сумі 5025 гри.; 01 лютого 2023 року 9045 грн.; 16 лютого 2023 року - .3809 грн.; 16 лютого 2023 року - 2010 гри.; 11 квітня 2023 року 804 грн.; 20 квітня 2023 року 1005 грн.; 03 травня 2023 року 1005 ірн.; 06 травня 2023 року 502 грн.; 11 травня 2023 року 1507 грн.; 13 травня 2023 року 1005 грн.; 30 травня 2023 року 1005 грн.; 31 травня 2023 року 2010 грн.; 02 червня 2023 року 5125 грн.; 29 березня 2024 року 2494 ірн.; 17 квітня 2024 року 645 грн.; 22 грудня 2024 року 5326 грн., всього 42322 грн. Також [PERSON] за проханням відповідачки здійснено зарахування грошових коштів за реквізитами банківських карток, вказаних відповідачкою на потреби сім`ї, зокрема, в 2023 році були перераховані кошти на різні картки: 28 квітня 2023 року 4925 грн.; 30 червня 2023 року 20336 грн.; 30 липня 2023 року 11467 грн.; 31 серпня 2023 року - 19091 грн.; 22 вересня 2023 року - 8000 грн.; 28 жовтня 2023 року - 31685 грн.; 28 вересня 2023 року - 20985 грн.; 17 листопада 2023 року - 9800 грн.; 28 листопада 2023 року - 37108 грн.; 23 грудня 2023 - 23104 грн., на загальну суму 186500 грн. В 2024 році були перераховані кошти на різні картки: 13 січня 2024 року 6923 грн.; 15 лютого 2024 року 9832 грн.; 27 лютого 2024 року - 19023 грн.; 15 березня 2024 року - 9800 ірн.; 29 березня 2024 року 7020 грн.; 27 квітня 2024 - 21450 грн.; 15 травня 2024 року - 7915 грн.; 17 грудня 2024 року - 4895 грн.; 18 грудня 2024 року 8200 грн., на загальну суму 95058 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та скріншотами переписки сторін, у яких зазначались номера банківських карток та суми, які необхідно було скинути кошти, з яких також убачається, що вказані кошти використовувались на потреби сім`ї придбання дитячого одягу, продуктів харчування, оплата комунальних послуг, будівельних матеріалів(Т.1 а.с.59-133). Випискою АТ «ПриватБанк» по картці\\рахунку № [NUMBER] , належному [PERSON] , підтверджується перерахування їй зазначених вище коштів [PERSON] (Т.2 а.с.43-57) Крім того, у користуванні сім`ї [PERSON] перебував автомобіль Renault Megan д.н.з. [NUMBER] , який належить матері [PERSON] - [PERSON] , на ім`я якої оформлено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №220260628 від 10 квітня 2024 року, застрахована особа [PERSON] (Т.1 а.с.53,54). У вересні 2024 року матір`ю позивача [PERSON] для потреб сім`ї [PERSON] 03 вересня 2024 року та 28 листопада 2024 року було придбано деревину дров`яну вартістю відповідно 3250,13 грн. та 4678,84 грн., яка мала бути використана для опалення будинку по [ADDRESS] , що підтверджується товарно-транспортними накладними (Т.1 а.с.55-56). Твердження відповідачки про те, що зміст цих накладних не вказує на те, що деревина призначалась для опалення її будинку суд відкидає, оскільки мати позивача [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] , яка не потребує такого опалення. Придбання позивачем ліків для дитини підтверджується скріншотами їх переписки від 05 та 18 жовтня, 28 листопада, 18 грудня 2023 року, 18 січня 2024 року (Т.1 а.с.104, 187, 188, 202, 210), продуктів харчування, ведення спільного господарства, здійснення ремонту (Т.1 а.с. 136, 137, 139, 145, 149, 150, 152, 153, 163, 164 , 167, 191, 232-233), придбання меблів в кімнату дитини, вартістю 12135 грн., та іншого оздоблення будинку, у якому вони проживали ( Т.1 а.с.142-143, 147). Оцінюючи вказані скріншоти переписки сторін, надані позивачем, з огляду на їх обсяг та зміст, суд уважає, що вони відображають дійсні відносини між подружжям, з них випливає, що витрати позивача на утримання сім`ї носили систематичний характер та свідчили про належне виконання ним свого обов`язку по утриманню дитини та відповідачкою спростовані не були. Навпаки, її твердження про те, що позивач не робив ремонт у її будинку та його здійснював лише її двоюрідний брат та інші наймані працівники за її кошти, також спростовуються скріншотом переписки за 17 вересня 2023 року, у якому вони обговорюють спільні витрати на ремонт, вона хвалить [PERSON] за виконану роботу (Т.1 а.с.176-178, 240), а також наведеними вище поясненнями свідків. Участь позивача у вихованні та духовному розвитку дитини підтверджується скріншотами переписки (Т.1 а.с.197), фотографіями їх спільного з дитиною відпочинку, зокрема, зробленими і у дитячому садочку (Т.1 а.с.252-260). Відтак, суд критично оцінює наявну в матеріалах справи довідку дошкільного закладу освіти №14 «Пізнайко» про те, що батько [PERSON] до садочку не приходив (Т.2 а.с.179). Допитані у судовому засіданні свідки - колеги сторін по службі у ВП№1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області: начальник сектору превенції Балясний С.П., інспектор з дотримання прав людини [PERSON] , старший інспектор [PERSON] підтвердили обставини спільного проживання сторін однією сім`єю у період з жовтня 2022 року по грудень 2024 року, та належного утримання та виховання позивачем їх дитини, а саме придбання продуктів харчування, ліків, засобів гігієни, іграшок, меблів та здійснення ремонту у будинку, де вони проживали. Свідок [PERSON] , зокрема вказував, що ним відвідувалось місце проживання [PERSON] по [ADDRESS] , де він проживав спільно з дружиною [PERSON] , та донькою [PERSON] , що об`єктивно підтверджується графіком відвідувань за місцем проживання з метою з`ясування умов та способу життя, кола інтересів, взаємовідносин у сім`ї, рівня матеріально та фінансового забезпечення, соціальної захищеності та основних складових, що впливають на морально-психологічний стан працівників, а також рапортами за результатом таких відвідувань, складених відносно [PERSON] за період з 01 січня 2023 року по грудень 2024 року. Зазначив, що такі графіки відносно [PERSON] не проводились, оскільки остання перебувала у декретній відпустці. (Т.2 а.с.241-271). На момент обстеження [PERSON] не бачив, однак у будинку був, оскільки у [PERSON] був ключ. Про наявність конфлікту між сторонами йому було відомо, бо вони виносили сімейні проблеми на загал та це обговорювали на нарадах та особисто бачив, як [PERSON] провокувала конфлікти, кричала, а [PERSON] лише намагався її заспокоїти. [PERSON] неодноразово відпрошувався у нього, щоб забрати дитину із садочка, казав, що віддає всю зарплату на потреби сім`ї, тому часто позичав гроші на власні потреби. Свідок [PERSON] , який був напарником позивача [PERSON] , також підтвердив, що вони постійно після служби заходили разом в магазин, купували продукти харчування, солодощі для дітей, іграшки. Він допомагав [PERSON] по господарству, вони ходили один до одного в гості, спільно відпочивали, а тому йому відомо, що у них був спільний бюджет та він ніколи не чув від [PERSON] скарг на те, що [PERSON] не бере участі в утриманні дитини. Аналогічні пояснення дав свідок [PERSON] , який також підтвердив, що [PERSON] постійно купував продути за списками, який йому писала дружина, робив ремонт у їх будинку, проводив час із дитиною, возив її до садочка, у зв`язку із чим часто запізнювався на наради. Про ці обставини йому достеменно відомо, бо с. Григорівка його дільниця, та він часто підвозив позивача додому. [PERSON] також жалівся йому, що коштів їм не вистачає, бо вони взяли кредит на ремонт будинку. Посилання [PERSON] на те, що пояснення вказаних свідків є недостовірними, бо вони є колегами позивача не заслуговують на увагу, з огляду на те, що зазначені свідки є і її колегами, а їх показання узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі і скріншотами переписки сторін. Оцінюючі усі наведені докази у їх сукупності, суд уважає, що твердження відповідачки про те, що вона самостійно, за рахунок власних доходів: заробітної плати, соціальних виплат, заощаджень та кредитних коштів утримувала дитину та здійснювала ремонт у будинку і при цьому, маючи судовий наказ про стягнення на її користь кошів на утримання дитини з жовтня 2022 року по лютий 2025 року не пред`являла його до виконання, уважає їх неспроможними. Відповідно до декларацій про доходи особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування як дізнавача сектору дізнання ВП №1 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Чаплінської А.Л. остання зазначила доходи за 2022 рік: чоловіка [PERSON] 509 995 грн., його кошти на рахунку 250 000 грн., власні доходи 243 916 грн., соціальні виплати - 6880 грн. та кошти на рахунку 120 000 грн.(Т.2 а.с.190-197) за 2023 рік: [PERSON] 463 036 грн, його кошти на рахунку 250 000 грн, власні доходи - соціальні виплати 10 320 грн. (Т. 2 а.с.198-205); за 2024 рік : доходи [PERSON] в розмірі 444 543 грн., її заробітна плата 96 459 грн, соціальні виплати 10 320 грн. дохід від відчуження майна 45000 грн. (Т.2 а.с.181-189). Подружжям 22 червня 2022 року також придбано автомобіль MAZDA, 2002 року випуску, вартістю 38 800 грн. Зазначення [PERSON] в деклараціях про доходи відомостей про доходи чоловіка вказує на те, що вони дійсно проживали разом, мали спільний бюджет. Виписка АТ «ПриватБанк» по картці\\рахунку № [NUMBER] , належному [PERSON] підтверджує отримання [PERSON] заробітної плати, а також перерахованих [PERSON] коштів, які витрачались на придбання продуктів харчування, оплату комунальних послуг, будівельні матеріали та інші потреби сім`ї. (Т.2 а.с.43-57) Аналогічні витрати підтверджуються випискою по картці АТ «Таксомбанк» рахунок [NUMBER] за період з 01 січня 2023 року та картці/рахунку [NUMBER] в АТ «А-Банк», належні [PERSON] , які значно перевищували її доходи (Т.2 а.с.63-97). Відкриття рахунку № [NUMBER] в АТ «А-Банк» з встановленням кредитного ліміту в 100000 грн. відповідно до зави [PERSON] від 30 червня 2024 року вказує на те, що відповідачка почала користуватись кредитними коштами лише з 16 листопада 2024 року. (Т.2 а.с.36-4242) Квитанції та платіжні інструкції про перерахунок коштів [PERSON] , надані відповідачкою, також підтверджують, що сторони мали спільний бюджет та використовували кошти один одного на потреби сім`ї (Т.2 а.с.111-126). Ураховуючи викладене, відносини, що склались між сторонами, у позивача не було достатніх підстав зазначати призначення платежів на утримання дитини при здійсненні витрат в інтересах сім`ї. Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що значні кошти, які перераховувались позивачем на рахунки [PERSON] ( [PERSON] ) не призначались на утриманні дитини, а її пояснення у судовому засіданні, що кошти він перераховував, оскільки між ними були близькі відносини, суперечать її ж поясненням про те, що вони постійно сварились та не проживали разом. З огляду на викладене, суд розцінює поведінку відповідачки [PERSON] ( [PERSON] ) щодо невизнання нею факту їх спільного проживання у спірний період, що не заперечувався нею при поданні заяви про розлучення, а також подання нею заяви про стягнення аліментів за минулий період, більший ніж два роки з моменту видачі судового наказу, як недобросовісну, та подану з метою помсти, що також підтверджується скріншотами її переписки з позивачем від 08 лютого 2025 року, у яких вона погрожувала помститись йому та не давати бачитись із дитиною. (Т.1 а.с. 247-2490). Частиною 1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, оцінивши усі наявні у справі докази у їх сукупності, суд уважає, що [PERSON] в період спільного проживання у шлюбі, в тому числі і в період з 11 жовтня 2022 року по грудень 2024 року, належним чином та в повній мірі виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання своєї дитини [PERSON] , [INFO] : піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створював належні умови для її утримання та виховання, матеріально забезпечував її, що визнається судом іншою обставиною, що має істотне значення як підстава для застосування положень ч.2 ст.197 СК України для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у вказаний період. Разом з тим, відповідачкою та її представником не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх тверджень, а також на спростування доводів позивача про належне виконання ним обов`язків по утриманню дитини. Тому на\~підставі вищевикладеного\~та

Outcome: approved