Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії ВП «Рівненська АЕС» (надалі АТ «НАЕК «Енергоатом» філія ВП «Рівненська АЕС») про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 14 листопада 2001 року він постійно працює на підприємстві АТ «НАЕК «Енергоатом» філія ВП «Рівненська АЕС», в даний час займає посаду інженера-технолога ІІ категорії дільниці з переробки технічних масел, обслуговування акумуляторних батарей та компресорних установок бригада з підготовки та переробки технічних масел обслуговування технологічного обладнання та систем) служби організації та проведення ремонту електротехнічного устаткування електричного цеху. 28 квітня 2025 року слідчим СВ Вараського РВП ГУНП в Рівненській області йому було повідомлено про підозру ч.3 ст. 201-2 КК України: продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги або використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги або укладання інших правочинів що до розпорядження.' таким майном, з метою отримання прибутку, вчинені організованою групою або в особливо великому розмірі, або під час надзвичайного або воєнного стану. У послідуючому 04 червня 2025 року під час перебування позивача на лікуванні, тобто за його відсутності на роботі, Відповідачем було прийнято оскаржуваний наказ № 22-432 «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт», яким анульовано позивачу з дати підписання даного наказу допуск до виконання особливих робіт, анульовано перепустку для проходу на територію Філії «ВП «Рівненська АЕС», котра фактично і є робочим місцем [PERSON] , тобто що фактично прирівнюється до відсторонення від роботи на займаній посаді. Оспорюваний наказ позивач вважає незаконним та таким, що порушує його права, в т.ч. право на працю. Просив скасувати наказ, стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну внаслідок незаконного анулювання допуску та фактичного відсторонення від роботи, яку він оцінює в 100000 грн, а також судові витрати, понесені у даній справі. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, у встановлений строк надав відзив на позов, письмові докази та додаткові пояснення. В обґрунтування заперечень вказував, що керівник підприємства діяв в межах своїх законних повноважень та з дотриманням вимог закону, тому рішення про анулювання допуску позивача є законним і не підлягає скасуванню. В той же час, з метою забезпечення трудових прав [PERSON] та його соціального захисту йому неодноразово пропонувалось переведення на інші посади, на що він не погодився. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги із викладених у позові мотивів. Позивач, будучи допитаним в судовому засіданні під присягою, за правилами допиту свідків, пояснив, що він з 2001 року постійно працює на ВП «Рівненська АЕС», обіймав різні посади, завжди працював сумлінно і старанно, не мав жодних стягнень, ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності. В даний час працює на посаді, яка передбачає отримання спеціального допуску на територію підприємства у встановленому законом порядку. Такий допуск позивач отримав, був ознайомлений із порядком його використання. З початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну [PERSON] активно займається волонтерською діяльністю, придбавав, ремонтував та передавав військовим підрозділам ЗСУ автомобілі, а також інші необхідні речі, ця його діяльність була відкритою, прозорою, здійснювалась виключно в рамках закону. За волонтерську діяльність він неодноразово відзначався подяками, грамотами та іншими відзнаками. Разом з тим, 28 квітня 2025 року йому було оголошено про підозру в кримінальному провадженні за ч.3 ст.201-2 КК України, про оголошену підозру він відразу повідомив адміністрацію підприємства, як це передбачено чинним законодавством. В розмові представник адміністрації запевнив його, що все в порядку, всі розуміють, що ці звинувачення неправдиві і ніяких наслідків для нього не настане; проте, 04 червня 2025 року під час перебування на лікуванні, йому стало відомо про анулювання допуску, що у його випадку означає по суті, відсторонення від роботи. Вважає, що анулювання допуску було проведено із порушенням встановленого порядку, внаслідок його анулювання порушено трудові права позивача, який залишився без роботи та будь-якого джерела доходу. Робота, яку йому пропонували, не відповідає його освіті, рівню кваліфікації та доходу, тобто не є рівноцінною. Внаслідок відсторонення від роботи він зазнав суттєвих моральних страждань, стан його здоров`я істотно погіршився. З урахуванням викладених обставин, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача звернула увагу суду на порушення встановленого порядку винесення наказу про анулювання допуску, навела обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в своїх поясненнях під час судового розгляду справи підтримала заперечення, викладені у відзиві на позов, вказала, що анулювання допуску є обов`язком, а не правом адміністрації підприємства, в разі перебування працівника під слідством, тому будь-яке інше рішення в даному випадку не могло бути прийняте. При винесенні оскаржуваного наказу адміністрацією було дотримано встановлений порядок анулювання допуску, тому доводи позивача в цій частині є недоведеними. Розуміючи складність ситуації, з метою забезпечення трудових та соціальних прав [PERSON] , адміністрація підприємства неодноразово пропонувала позивачу різні посади на час відсутності у нього допуску, проте на жодну з них він не погодився. Оскільки дії відповідача є законними, підстави для скасування наказу та стягнення моральної шкоди в даному випадку відсутні, у зв`язку з чим просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14 листопада 2001 року працює в АТ «НАЕК «Енергоатом», філія ВП «Рівненська АЕС», в даний час позивач перебуває на посаді інженера-технолога ІІ категорії дільниці з переробки технічних масел, обслуговування акумуляторних батарей та компресорних установок бригада з підготовки та переробки технічних масел обслуговування технологічного обладнання та систем) служби організації та проведення ремонту електротехнічного устаткування електричного цеху. Також встановлено, що вказана посада віднесена до Переліку посад працівників, робота на яких потребує допуску до виконання особливих робіт філії ВП «Рівненська АЕС»; 07 травня 2019 року [PERSON] отримав допуск до виконання особливих робіт категорії 2. Вказані обставини визнані сторонами, крім того, вони підтверджуються також письмовими доказами трудовою книжкою [PERSON] , копіями відповідних наказів, витягами з відомчих нормативних актів. 28 квітня 2025 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч.3 ст.201-2 КК України у кримінальному провадженні №42022185550000015 від 18 травня 2025 року, що підтверджується письмовим повідомленням про підозру. Як вбачається зі ст.ст.64, 66 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», допуск осіб до роботи на ядерних установках з ядерними матеріалами і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, надає керівник підприємства, установи, організації за наявності позитивних висновків спеціальної перевірки всіх відомостей, що подають про себе особи, які бажають виконувати роботи на ядерних установках з ядерними матеріалами і об`єктах, призначених для поводження з радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, відповідно до вимог цього Закону. Допуск до роботи не може бути надано або раніше наданий допуск анулюється, якщо особа: не виконує вимог статті 65 цього Закону; має судимість, яка визнана у встановленому порядку несумісною з зайняттям відповідної посади; перебуває під слідством; була звільнена з попереднього місця роботи за порушення трудової дисципліни; була офіційно попереджена про недопустимість погроз вчинення кримінального правопорушення; бере участь у протиправній діяльності органів іноземних держав та іноземних організацій. У разі, коли особа отримала допуск до роботи, але згодом виникли обставини, за якими цей допуск не надається, існуючий допуск анулюється посадовою особою, яка його надавала. Рішення про відмову в наданні допуску до роботи або про його анулювання адміністрація підприємства, установи, організації приймає після співбесіди з особою, щодо якої воно приймається, з зазначенням підстав прийняття такого рішення та з письмовим повідомленням цієї особи. Це рішення може бути оскаржено в судовому порядку у встановлений термін. Механізм реалізації вказаної норми врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України №1471 від 25 грудня 1997 року з наступними змінами та доповненнями «Про затвердження Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання». Наказом №22-432 від 04 червня 2025 року, який оскаржує позивач, його допуск було анульовано на підставі ст.66 вказаного вище Закону України та п.27 Порядку. З приводу наявності підстав для скасування зазначеного наказу суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з ч.3 ст.66 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», рішення про анулювання раніше виданого допуску може бути оскаржене у судовому порядку, тобто законом передбачено можливість судового контролю за законністю анулювання допуску. Наведене спростовує твердження представників відповідача про те, що в даному випадку анулювання допуску є єдиним і безальтернативним способом дій адміністрації. Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що відносно позивача [PERSON] анулювання допуску є тотожним його відстороненню від роботи, оскільки виконання ним робочих завдань та повноважень без фізичного доступу до територій підприємства є неможливим, і дану обставину визнали в своїх поясненнях сторони. З урахуванням викладеного, оспорюваний наказ про анулювання допуску [PERSON] має відповідати вимогам законності, доцільності, а також забезпечувати баланс та співвідношення інтересів сторін, зокрема баланс між питаннями безпеки підприємства та забезпеченням права особи га працю. Разом з тим, на думку суду, оспорюваний позивачем наказ вказаним критеріям відповідає не в повній мірі. Так, як вже зазначалось, однією з підстав анулювання допуску у відповідності до нормативно-правових актів є «перебування особи під слідством», і саме на цій підставі було анульовано допуск [PERSON] . Проте, вказане формулювання жодним чином не співвідноситься із положеннями діючого кримінально-процесуального законодавства, яке такого терміну не містить. Зокрема, в ст.3 КПК України визначено наступні терміни, які позначають певні етапи чи стадії кримінального процесу - «досудове розслідування», «кримінальне провадження», «притягнення до кримінальної відповідальності», «судове провадження»; проте вказана норма не визначає такої стадії чи етапу, як «перебування особи під слідством». Відтак, формулювання, вжите в ст.66 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» як підстава для анулювання допуску перебування під слідством не дозволяє зробити чіткий та однозначний висновок про час початку та закінчення такого перебування, і свідчить про те, що закон в цій частині не відповідає вимогам принципу юридичної визначеності. Проте, Конституційний Суд України в Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини). На необхідність дотримання даного принципу, в т.ч. і в частині ясності та передбачуваності закону, неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ, практика якого у відповідності до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст.10 ЦПК України є обов`язковою для застосування та невід`ємною частиною українського законодавства. Так, у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» Суд наголошує: Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», у пункті 1 ст. 5 зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке позбавлення свободи відповідає меті ст. 5 і не є свавільним (п. 54). Крім того, під час судового розгляду повністю підтвердились доводи позивача щодо недотримання встановленої процедури анулювання допуску. Так, у відповідності до п.27 Порядку проведення спеціальної перевірки для надання фізичним особам допуску до виконання особливих робіт на ядерних установках, з ядерними матеріалами, радіоактивними відходами, іншими джерелами іонізуючого випромінювання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1471 від 25 грудня 1997 року з наступними змінами та доповненнями, Центральне управління СБУ або підпорядкований йому регіональний орган повідомляє керівника підприємства про виникнення визначених статтею 66 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" обставин, на підставі яких анулюється допуск фізичній особі, а також про відсутність таких обставин. Порядок надіслання повідомлення визначається згідно з планами взаємодії у разі виникнення злочинних посягань. Рішення про анулювання допуску приймає керівник підприємства на підставі службової записки, складеної спеціально призначеною посадовою особою, про що видається наказ та інформується Центральне управління СБУ або підпорядкований йому регіональний орган. У обліковій картці робиться запис "Допуск анульовано", який засвідчується підписом спеціально призначеної посадової особи із зазначенням дати і номера наказу. Матеріали, що стосуються анулювання допуску, зберігаються протягом п`яти років, після чого знищуються в установленому порядку. Керівник підприємства приймає рішення про анулювання допуску після проведення співбесіди з фізичною особою. Фізичній особі у п`ятиденний строк підприємством надсилається у письмовій формі повідомлення про рішення щодо анулювання допуску. У справі, що розглядається, інформація про наявність формальної підстави анулювання допуску, стала відома виключно з повідомлення позивача, а не у встановленому порядку, від спеціально уповноважених органів Служби безпеки України. При цьому сторони визнали ту обставину, що позивач інформував уповноважених представників відповідача про повідомлену йому підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.201-2 ч.3 КК України безпосередньо після виконання даної процесуальної дії, тобто 30 квітня 2025 року. Проте, оспорюваний наказ було видано лише 04 червня 2025 року, тобто протягом 35 днів позивач користувався допуском, мав безперешкодний доступ та можливість перебувати на своєму робочому місці, і такі його дії не були припинені негайно, в т.ч. і з мотивів безпеки підприємства. При цьому, злочин, у вчиненні якого [PERSON] оголошено про підозру, не пов`язаний з його трудовою чи службовою діяльністю, доступом до території ВП «Рівненська АЕС», до державного майна чи службової інформації. Позивач пояснив, що під час проведення співбесіди не були присутніми всі посадові особи, які вказані в протоколі співбесіди від 26 травня 2025 року, і ці його пояснення не спростовані представником відповідача. Також судом встановлено, що [PERSON] був ознайомлений із наказом про анулювання допуску 04 червня 2025 року під час хвороби, що підтверджується відповідним листком непрацездатності (медичний висновок 1111-Е5РЕ-М97Т-Р39М). Під час винесення оскаржуваного наказу відповідачем не були дотримані вимоги щодо пропорційності, оскільки не враховані позитивна характеристика [PERSON] , відсутність у нього будь-яких стягнень, тривалий безперервний стаж роботи на підприємстві, численні заохочення за громадську діяльність, наявність трьох неповнолітніх утриманців. Що стосується запропонованої позивачу роботи, то жодна із посад, перелік яких був досліджений судом, не відповідає рівню освіти та кваліфікації [PERSON] . Сукупність вказаних обставин, на думку суду, свідчить про допущені відповідачем порушення, які є підставою для задоволення позову в частині скасування наказу Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» філія «ВП «Рівненська АЕС» №22-432 від 04 червня 2025 року «Про анулювання допуску до виконання особливих робіт». Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то з цього приводу суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч.2, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. В даному випадку, передбачених законом підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди суд не вбачає, оскільки скасування наказу про анулювання допуску позивача є достатнім і належним способом відновлення трудових прав [PERSON] . У відповідності до ст.265 ЦПК України, при вирішенні спору суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Як вбачається зі ст.ст.133, 141 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даній справі судові витрати, понесені позивачем, складаються із сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 2422,4 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 29260 грн, а всього судові витрати складають 31682,4 грн, що підтверджується письмовими доказами. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] задоволені судом частково, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно до задоволених вимог в загальній сумі 15841 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна) грн 20 коп.

Outcome: partial