Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, 12 квітня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4564877. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 5\~000 грн строком на 30 днів, зі сплатою відсотків, розмір яких становить: 59,71% - базова процентна ставка за перший день користування позикою, 2,50 % базова процентна ставка з другого дня користування позикою. На виконання взятих на себе зобов`язань позивач надав відповідачці кредитні кошти в розмірі та на умовах визначених договором. Натомість відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з порушеннями умов договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість розмір якої складає 22\~860,50 грн, з яких: 5\~000 грн заборгованість за основним боргом; 17\~860,50 грн заборгованість по відсотках. Позивач вказує, що 27 жовтня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (тепер ТОВ «Свеа Фінанс» ) укладено договорі факторингу № 01.02-64/23, відповідно до умов якого останній набув права вимоги до [PERSON] . Тому позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та понесені судові витрати, розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суд, враховуючи, що ст. 211 ч. 3\~ЦПК України\~передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, розглянув справу за відсутності представника позивача. Відповідачка в судове засідання також повторно не з`явилася, про розгляд справи належно повідомлялася судовими повістками, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи в її відсутності не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 12 квітня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4564877, про надання фінансового кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с. 9-11). ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» 12 квітня 2023 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти вказаний договір, шляхом розміщення в її особистому кабінеті повного його тексту. В процесі заповнення заявки і реєстрації відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію, її особу було однозначно встановлено як [PERSON] . Того ж дні відповідачка через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону. Відповідно до ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З урахуванням вище викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення між відповідачем та первісним кредитором вказаного договору кредитної лінії в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 2.1 договору відповідачці надано кредит у розмірі 5 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, строком на 30 днів (до 12 травня 2023 року), з умовою повернення грошових коштів та сплатити процентів за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно пп. 2.3, 2.4 договору застосовується процентна ставка 59,71% - базова процентна ставка за перший день користування позикою, 2,50 % базова процентна ставка з другого дня користування позикою. Позичальник свої зобов`язання виконав та 12 квітня 2023 року надав [PERSON] позику в розмірі 5 000 грн шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПЕРС» (а.с. 28). 27 жовтня 2023 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (тепер ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договорі факторингу № 01.02-64/23, відповідно до умов якого останній набув права вимоги до [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 22\~860,50 грн, з яких: 5\~000 грн заборгованість за основним боргом; 17\~860,50 грн заборгованість по відсотках. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не довів обставини, які заперечували б факт укладення кредитного договору або визначену позивачем суму заборгованості за кредитом, та не подав доказів на спростування позовних вимог. Дослідивши позовні вимоги та письмові докази, враховуючи, що відповідач отримав кошти у кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, але порушив вказані умови і не погасив кредит, позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Однак, маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами,\~суд зобов`язаний перевірити\~розрахунки, подані сторонами. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування позикою у розмірі суд зазначає, що вказані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до положень п. 1.7. Договору кредит надається строком на тридцять днів. З дати отримання кредиту, однак позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Оскільки Договором визначений строк кредитування, який становить тридцять днів, а доказів його пролонгації до суду не надано, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки. Тому, перевіривши розрахунок процентів, нарахованих відповідачці, суд вважає, що їхній розмір дещо завищений так з розрахунку (5000 х 59,71% х 1 дн = 2 985,50 грн + 5000 х 2,5% х 29 дн = 3 625 грн) розмір прострочених відсотків складає 6\~610,5 грн. Позовна заява подана через систему "Електронний суд", тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в розмірі 2422,00 грн (а.с. 8). На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 230 грн.

Outcome: partial