Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У вересні 2022 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Доброва П.В. від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 20.12.2024 року у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, повторним автоматизованим розподілом судової справи визначено суддю Барвенка В.К. суддею по справі. Ухвалою від 23.12.2024 року судді Барвенка В.К. справу прийнято до свого провадження. Ухвалою суду від 14.07.2025 року прийнято до розгляду зміну предмету позову [PERSON] про поділ майна подружжя, де представниця позивачки адвокат Савицька О.М. просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити в натурі та визнати за [PERSON] право власності у порядку поділу спільного майна подружжя на половину земельної ділянки в межах, графічно відображених у висновку судового експерта Чорної Ю.П., припинити право спільної сумісної власності подружжя на цю земельну ділянку, вирішити питання судового збору. На обгрунтування позову заявниця вказує, що з 17.09.2011 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.11.2021р. у справі № 523/18791/21 шлюб було розірвано. Рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 31.12.2021 року. У період перебування у шлюбі, проживаючи однією сім`єю, позивачка та відповідач мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти 25.02.2013р. придбали за договором купівлі-продажу - земельну ділянку площею 0,092 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5122786400:02:002:0141. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на [PERSON] . Домовленості про поділ спільного майна земельної ділянки між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Висновком експерта № 27/2025 судової земельно-технічної експертизи від 24.04.2025 року встановлено, що земельна ділянка є подільною, та запропоновано один технічно можливий варіант поділу земельної ділянки. Позивачка просить визнати право власності на половину земельної ділянки з кадастровим номером 5122786400:02:002:0141, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з межами «1-5-4-6-1» загальною площею 0,046 га, згідно висновку експерта. Представник позивача просив залишити без руху заяву про зміну предмету позову. В силу частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Заява про зміну предмету спору позивачкою (представником позивача) подана 07.05.2025 року. Підготовче засідання у цій справі закрито 01.08.2025 року ухвалою Доброславського районного суду Одеської області, справу призначено до судового розгляду. Правових підстав для залишення без руху, чи повернення заяви про зміну предмету спору судом першої інстанції не встановлено. Щодо доводів не оплати судового збору позивачкою, суд звертає увагу на те, що при подані позовної заяви в первинній редакції заявниця на обгрунтування підстав звільнення її від сплати судового збору надала посвідчення учасника бойових дій від 27.10.2021 року. Відкриваючи провадження у справі своєю ухвалою від 26.10.2022 року суддя Комінтернівського районного суду Одеської області (Добров П.В.) визначив, що заява відповідає вимогам статті 175 ЦПК України. У подальшому при подані заяви від 07.05.2025 року про зміну предмету позову, заявниця сплатила судовий збір, надала суду відповідну квитанцію від 08.05.2025 року на суму 1211,20 грн. Суд погоджується з доводами адвоката Бикова І.О. про те, що заявниця, маючи статус учасника бойових дій, звільнена від сплати судового збору при звернення до суду із відповідним позовом лише у разі порушення її права як учасника бойових дій. Однак, заявниця судовий збір сплатила, і підстав для залишення позову без руху після відкриття провадження у справі не має. Щодо суми судового збору. В матеріалах справи міститься наданий позивачкою звіт про експертно- грошову оцінку земельної ділянки № 29-221016-001 від 15.10.2022 року в якому вказана вартість спірної земельної ділянки в сумі 219125,98 грн. Відповідач не надав доказів на спростування цієї оцінки. Таким чином ціна позову визначена відповідно до правил закону. Представник позивача подала письмову заяву про розгляду справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача просила відкласти розгляд справи, оскільки тільки уклала з відповідачем договір про надання правничої допомоги. Суд не знаходить правових підстав для відкладення розгляду справи, оскільки у справі зібрано достатньо доказів для ухвалення справедливого судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що з 17.09.2011 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.11.2021р. у справі № 523/18791/21 шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 31.12.2021 року. У період перебування у шлюбі 25.02.2013р. позивачка та відповідач придбали за договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченим Заботкіною Т.Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за номером 386, земельну ділянку площею 0,092 га, за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер 5122786400:02:002:0141. Право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за № 13109951227 на [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 722409 від 25.02.2013. На час подання позову та розгляду справи подружжя не досягли згоди щодо поділу майна набутого подружжям за час шлюбу. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності майна, набутого у шлюбі. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Домовленості про поділ спільного майна земельної ділянки між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Висновком експерта № 27/2025 судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 504/3060/21 від 24.04.2025 року, який виконано судовим експертом Чорною Ю.П., встановлено, що земельна ділянка є подільною, та запропоновано один технічно можливий варіант поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5122786400:02:002:0141, яка розташована за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] у відповідності до часток (по половині кожному). Одному співвласнику з часткою одна друга пропонується виділити земельну ділянку з межами «1-5-4-6-1» загальною площею 0,046 га, що відповідає ідеальній частині. Другому співвласнику з часткою одна друга пропонується виділити земельну ділянку з межами «5-2-3-4-5» загальною площею 0,046 га, що відповідає ідеальній частині. Графічне відображення запропонованого варіанту поділу земельної ділянки з кадастровим номером 5122786400:02:002:0141, яка розташована за адресою: [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] та [PERSON] у відповідності до часток (по одній другій частині кожному) наведено на рисунку № 1 у додатку № 5 до висновку експерта. Таким чином, суд дійшов до висновку, оскільки спірна земельна ділянка придбана за час зареєстрованого шлюбу, вона є предметом спільної сумісної власності подружжя, і відповідач не спростував належними та допустимими доказами цю презумпцію. Виділення позивачці в натурі половини спірної земельної ділянки відповідає закону та висновку експерта. Своїх заперечень щодо виділення саме тієї частини, яку просить позивачка, відповідач не надав. Таким чином, позов слід задовольнити. \~ \~ \~ \~Не підлягають задоволенню вимоги в частині припинення права спільної сумісної власності з наступних підстав: Задоволення вимоги про поділ спірної земельної ділянки як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишнім чоловіком права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо спірної квартири. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту. Тому в цій частині позову слід відмовити. Вирішуючи питання судового збору, суд виходить з того, що його витрати документально підтверджені квитанцією від 08.05.2025 року на суму 1211,20 грн., і тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial