Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 25.01.2022між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав відповідачу грошові кошти у розмірі 500 000,00 доларів США, що становило 14 185 000,00 грн., що відповідало еквівалентові з14 185 000,00 грн. Остаточний розрахунок щодо повернення суми позики сторони встановили - не пізніше 25.01.2023. Проте, умова договору виконана не була, грошові кошти не повернуто. Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватись взятих на себе зобов`язань ігноруються відповідачем. За таких обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу, а також 3% річних за період з 25.01.2023 до 27.05.2025 (ст. 625 ЦК України), а саме 500 000,00 та 35 054,79 доларів США. Провадження відкрито 17.06.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. [PERSON] не скористався правом надати відзив на позов. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача повідомив під час розгляду справи по суті, що [PERSON] не заперечує факт укладення договору позики та отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі зазначеному в позові, але заявлені вимоги не визнає. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується стороною відповідача, що 25.01.2022 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики. За умовами договору позивач передав у власність грошові кошти у розмірі 500 000, доларів США, що за курсом НБУ на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 14 185 000,00 грн., а відповідач прийняв та взяв на себе зобов`язання повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів не пізніше 25.01.2023 (копія договору наявна в матеріалах справи). Представником відповідача не заперечувалось отримання [PERSON] грошових коштів в позику у розмірі 500 000,00 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Разом з тим, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем було повернуто [PERSON] грошові кошти у розмірі , обумовленому договором позики. Не заперечувалась така обставина і представником [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення суми основного боргу у сумі 500 000, 00 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивача, який було перевірено під час розгляду справи, 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання з 25.01.2023 по 27.05.2025 (дати складання позову) становить 35 054,79 доларів США. Зазначений розрахунок сума 3% річних не оспорювався стороною відповідача. Зважаючи на те, що судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідачем не виконано, наявні підстави і для стягнення з [PERSON] і штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі зазначеному в позові. Слід вказати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 (справа №723/304/16-ц) визначилась, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved