Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] , від імені якого дії законний представник [PERSON] , звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 08.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вже після ухвалення вказаного рішення, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17.06.2024 [PERSON] визнано недієздатним, призначено [PERSON] опікуном над останнім. Таким чином, позивач є недієздатним, потребує постійної сторонньої допомоги, має тяжке захворювання, пенсію по інвалідності або інші соціальні виплати не отримує, будь-якого іншого доходу не має та перебуває на утриманні свого опікуна - матері [PERSON] , яка є пенсіонером та окрім пенсії інших доходів не має і ці обставини не були враховані судом під час вирішення питання про стягнення аліментів у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно. Враховуючи викладене позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на користь [PERSON] на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 з 3 000,00 грн. щомісячно на 1 598,00 грн. щомісячно, що становить мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віков від 6 років, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Ухвалою судді від 17.04.2025 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.07.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній даних та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 08.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17.06.2024 [PERSON] визнано недієздатним, призначено [PERSON] опікуном над останнім. Як вбачається з довідки № 2600-0208-8/59523 від 04.04.2025, виданої Відділом обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, [PERSON] , [INFO] , не перебуває на обліку як цивільний пенсіонер в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та пенсію не отримує. Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), дохід [PERSON] за 2023 - 2024 р.р. склав 0,00 грн. Згідно з довідкою № 2657-25-18277 від 04.04.2025 щодо відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.04.2025 інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстру фізичних осіб-платників податків щодо [PERSON] за період з жовтня 2020 року по лютий 2025 року відсутня. У довідці про отримання (неотримання) допомоги № 09-09-820 від 04.04.2025, виданої Управлінням соціальної та ветеранської політики Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації зазначено, що [PERSON] станом на 04.04.2025 не перебуває на обліку в управлінні соціальної та ветеранської політики Оболонського району м. Києва. Відповідно до Довідки про доходи № 5892 8388 8287 2968, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (Оболонський район), [PERSON] отримує пенсію за віком та щомісячний розмір пенсії за період з березня 2024 року по лютий 2025 року становив 3 403,51 грн. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21, від 15 жовтня 2025 року у справі № 686/28590/23. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів [PERSON] та його опікуна [PERSON] , враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, настали вже після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів у розмірі 3 000,00 грн, а саме: недієздатність платника аліментів, враховучи те, що власних доходів позивач не має, а дохід опікуна у вигляді пенсії майже дорівнює розміру аліментів, що стягуються щомісяця, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів з 3 000,00 грн., які підлягають стягненню з позивача на користь [PERSON] на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2020 у справі № 756/11338/20 щомісяця, на 1 598,00 грн., що дорівнює мінімальному гарантованому розміру аліментів на одну дитину віков від 6 до 18 років (50% від 3 196,00 грн.), починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. З урахуванням викладеного позов підляє задоволенню.

Outcome: approved