Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

І. Стислий зміст заяви. До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Рівненський відділ поліції ГУНП в Рівненській області про видачу обмежувального припису, в якій заявник просить видати обмежувальний припис щодо [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог покликається на те, що [PERSON] , [INFO] , є братом заявника, спільно проживає з нею, протягом тривалого часу погрожує життю та здоров`ю заявниці фізичною розправою, застосовує нецензурну лексику образливого характеру, вчиняє фізичне насильство у вигляді штовхання, шарпання, вживає алкогольні напої, влаштовує сварки з матір`ю, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Жилінська Т.П. підтримали заяву у повному обсязі, просять суд її задовольнити. Зазначають, що [PERSON] вчиняє фізичне, економічне та психологічне насильство. На даний час його дії стали некерованими, зловживає спиртними напоями, нехтує терміновими заборонними приписами, які виносилися щодо нього у липні 2025 року. Заявник додатково суду пояснила, що існують реальні ризики завдання шкоди здоров`ю від насильства у сім`ї, вона та її мама похилого віку постійно перебувають у стресі, що негативно позначається на здоров`ї та психологічному стані, а також вказала, що проживає разом із матір`ю та братом за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа представник Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Бондарчук А.В. додатково пояснив, що [PERSON] перебуває у категорії «Кривдник», за останній місяць працівниками патрульної поліції винесено 3 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно нього та винесено терміновий заборонний припис, який було ним порушено. Також просив долучити до справи докази притягненя до [PERSON] до адміністративної відповідальності, вказував на порушення щодо нього досудового розслідування та можливе притягнення останнього до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства. (а.с. 28-30) ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 06 листопада 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшли матеріали цивільної справи за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] про видачу обмежувального припису. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 листопада 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 листопада 2025 року зазначена заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами окремого провадження, в якості заінтересованої особи залучено Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області. (а.с. 15-16) Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с. 18) Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які заявник посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що заява частково підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи. Суд встановив, що [PERSON] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та є власником вказаної квартири, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав. (а.с. 6) Заявниця просить застосувати до заінтересованої особи брата [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання, посилаючись на те, що протягом тривалого часу зазнає з його боку домашнього насильства фізичного, психологічного та економічного характеру. Згідно з поясненнями заявниці, брат систематично вчиняє щодо неї та їхньої матері дії, що мають ознаки домашнього насильства: висловлює на їхню адресу нецензурні образи, погрожує фізичною розправою, штовхає, шарпає, провокує конфлікти, перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не бере участі в оплаті комунальних послуг, харчується за рахунок заявниці, виявляє агресію та зневагу. З липня 2025 року [PERSON] не працює, більшість часу проводить удома, залишаючи місце проживання лише для придбання алкогольних напоїв. У цей період його поведінка стала ще більш агресивною, а сварки з членами сім`ї регулярними. Матері заявниці, [PERSON] , понад 80 років, у липні 2025 року вона перенесла інсульт, що обмежує її рухливість та можливість самостійного захисту від насильницьких дій брата. З наданих матеріалів справи вбачається, що стосовно [PERSON] неодноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності постановами Рівненського міського суду Рівненської області: від 12 грудня 2023 року у справі № 569/23383/23; від 29 грудня 2023 року у справі № 569/25089/23; від 26 квітня 2024 року у справі № 569/3431/24; від 21 травня 2024 року у справі № 569/7326/24; від 04 червня 2024 року у справі № 569/7903/24; від 19 липня 2024 року у справі № 569/10280/24; від 21 березня 2025 року у справі № 569/4788/25. (а.с. 19-27) Отже, суд враховує, що протягом 2023 - 2025 років [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо сестри та матері та був притягнений до адміністративної відповідальності згідно з положеннями статті 173-2 КУпАП України. Крім того, відносно нього виносилися термінові заборонні приписи: серії АЛ № 618676 від 23.09.2025 року, строком дії з 23.09.2025 по 03.10.2025 року; серії АА № 618754 від 12.10.2025 року, строком дії з 12.10.2025 по 22.10.2025 року. (а.с. 7-8) З інформації сайту «Судова влада України» вбачається, що на розгляді в Рівненському міському суді Рівненської області перебувають матеріали відносно [PERSON] щодо невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце тимчасового перебування у разі винесення такого припису Незважаючи на застосовані до [PERSON] заходи реагування, його поведінка не змінилася, він продовжує вчиняти дії, що свідчать про наявність систематичного домашнього насильства, а саме: словесні образи, погрози, залякування, приниження, агресивні дії фізичного характеру, що викликають у заявниці страх, емоційну нестабільність, постійне відчуття небезпеки за власне життя та життя матері. Поведінка заінтересованої особи створює реальну загрозу вчинення повторних актів насильства, порушує спокій і безпеку членів сім`ї, завдає шкоди їхньому психологічному та фізичному стану. Суд вважає доведеним факт систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] та їхньої матері [PERSON] , що підтверджується наданими матеріалами, постановами суду, копіями термінових заборонних приписів та узгоджується з поясненнями заявниці. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч. 1 ст. 350-3 ЦПК України). Згідно з п. 3, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зазначено, що, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти). Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню. Частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Крім того, сам факт неодноразового звернення [PERSON] до відділу поліції, з підстав вчинення відносно неї [PERSON] домашнього насильства, складення протоколів про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] , які перебувають на розгляді у суді, винесення термінового заборонного припису стосовно нього є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому суд доходить висновку про обґрунтованість заяви. Суд вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] , необхідно застосувати обмежувальний припис щодо [PERSON] строком на 06 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити перебувати [PERSON] в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування), яким є квартира, є тимчасовим заходом, передбаченим ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому фактичне тимчасове обмеження кривдника у праві користування квартирою, суд вважає пропорційним заходом втручання, який здійснюється з метою захисту та забезпечення безпеки постраждалої особи [PERSON] , що передбачено ч. 2 ст. 321 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За правилами ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved