Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Представник позивача адвокат Яницька М.В. звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з вказаним позовом та відповідно до змісту позовних вимог просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2010 році їх спільна донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . В 2012 році позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на шлюбне « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу батько дитини [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, жодного разу не привітав дитину з днем народження та жодним іншим святом, припинив спілкування з дитиною та надання матеріальної допомоги, не цікавиться здоров`ям дитини та успіхами у навчанні, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на фізичний розвиток доньки як складову виховання. Тому, позивач вважає, що поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Ухвалою від 03.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. Ухвалою від 17.09.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Представник третьої особи служби у справах дітей Житомирської міської ради в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони. Заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 15 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). 15 грудня 2012 року позивач уклала шлюб із [PERSON] , та змінила своє прізвище на шлюбне « [PERSON] » (а.с.9). На даний час позивач разом із неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , проживають разом із чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7 зворот, 11,15). Відповідно характеристики, яка надана директором ПП ВЖРЕП №4, на [PERSON] , заяв та скарг від мешканців не надходило (а.с.14). Згідно відповіді на запит адвоката від 08.11.2024 року, Ліцей №16 міста Житомира повідомляє, що [PERSON] , [INFO] , навчалася в Ліцеї № 16 міста Житомира з 01.09.2014 року по червень 2023 року. Під час навчання в початковій школі до закладу дівчинку приводила та забирала, супроводжувала під час проведення позакласних виховних заходів, була присутня на батьківських зборах мама: [PERSON] . Плату за харчування здійснювала мама: [PERSON] . Оскільки на період навчання учениці в 5-9 класах припав карантин та початок війни, то частина навчання відбувалась за дистанційними технологіями. Всі питання щодо організації навчання і відвідування Ліцею вирішувались з мамою [PERSON] . Батьківські збори відвідувала мама. Інформація про батька дитини мамою не надавалась (а.с.12). Державний навчальний заклад "Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення м. Житомира" листом від 29.10.2024 року повідомляє, що здобувачка освіти групи №4 «Перукар (перукар-модельєр); Візажист», [PERSON] , навчається з вересня 2023р. по теперішній час, є відповідальною, постійно відвідує заклад освіти, на заняття з`являється без запізнень, наполегливо оволодіває майбутньою професією. Всім необхідним для навчання повністю забезпечена. У вихованні дитини участь бере лише мама - [PERSON] , яка постійно підтримує зв`язок з класним керівником та майстром виробничого навчання, цікавиться навчанням та успіхами доньки (а.с.13). Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі та Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі у своїх листах повідомили, що на виконанні у відділах не перебували та не надходили документи щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.70,71) Висновком органу опуки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що фактично після розірвання шлюбу [PERSON] з сім`єю не проживає, не забезпечує необхідного харчування, лікування доньки, станом її здоров`я, розвитком не цікавиться, матеріально не забезпечує, жодного разу не відвідав її за місцем проживання та навчання, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.92). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивачки) підтвердила, що дитина [PERSON] після розлучення батьків залишились проживати разом із матір`ю, мати створила належні умови для проживання доньки, займається її вихованням та навчанням. Батько дитини [PERSON] після розірвання шлюбу дитину не відвідує та не спілкується з нею. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає разом із матір`ю та вітчимом, якого вона називає та вважає батьком. [PERSON] участі у догляді, вихованні та навчанні не приймає, матеріально не допомагає, не цікавиться її життям, навчанням. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Положеннями статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що відповідач після розлучення не спілкується із донькою, не займається її вихованням, не цікавиться її життям, навчанням, не надає матеріальної допомоги, тощо. Вирішуючи питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача, суд приймає до уваги ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За приписами, що містяться у нормах ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами сторін в процесі і не надав жодних належних доказів на спростування доводів позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, показання свідків, суд дійшов до переконання, що позивачем доведений факт доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , а саме суду надані належні, допустимі та достовірні докази того, що відповідач впродовж тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям та не виявляє батьківської уваги та турботи. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON] . Розподіл судових витрат. При поданні позовної заяви позивачкою було сплачено судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав (немайнова вимога) в розмірі 1215,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Проте, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн. Отже, позивачем при поданні позовної заяви було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотання особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Таким чином, позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору в розмірі 3,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги позивача задоволено, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved