Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

15 вересня 2025 позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», в інтересах якого діє представниця Незамай А. Д., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4963525 від 21.10.2023 року. 1. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 21.10.2023 ТОВ « ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі уклали договір позики №\~4963525, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», кредит у розмірі 5 000,00 грн. на строк 14 днів з кінцевою датою повернення 04.11.2023, базова процентна ставка за перший день користування позикою 41,87 %, процентна ставка (базова)/день 3 % (фіксована), та знижена процентна ставка/день 0,01 % (застосовується у відповідності до умов програми лояльності), шляхом перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача №\~ [NUMBER] . Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7190WixHG2. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» був укладений договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК«1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №\~4963525 від 21.10.2023. 28.07.2021 була укладена додаткова угода № 2 до договору факторингу № 14/06/21від 14.06.2021, в якій сторони погодили внести зміни до п. 1.3. договору та виклали його в наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». 13.06.2022 була укладена додаткова угода № 7 до договору факторингу № 14/06/21від 14.06.2021, в якій сторони погодили внести зміни до п. 1.9. договору та виклали його в новій редакції. 27.02.2024 була укладена додаткова угода № 20 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. Відповідно до реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 до договору факторингу 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20\~550,00 грн, з яких: 5\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 15\~550,00 грн сума заборгованості за відсотками. 2. 21.01.2024\~між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання фінансового кредиту №\~29431-01/2024 відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», кредит у розмірі 5 000 грн. на строк 100 днів з кінцевою датою повернення 09.05.2024, базова процентна ставка у день 2,50 % (фіксована), кредитні кошти перераховано на рахунок позичальника №4790-72хх-хххх-9249/ Згідно п. 1.6 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта за використання реквізитів платіжної карти № №4790-72хх-хххх-9249 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Даний договір підписаний електронним підписом W0720. 29.07.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та ТОВ «ФК ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» було укладено договір факторингу № 29072024, у відповідності до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 27.07.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 250 грн. з яких: 5\~000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6\~250,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Загалом позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 31 800 грн, а також судові витрати у розмірі 3\~028,00 грн сплаченого судового збору, та 1514,00 грн витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін на 10 годину 00 хвилин 09 жовтня 2025 року. Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Крім того, позивач повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України у разі\~повторної\~неявки\~у судове\~засідання\~відповідача,\~повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує\~справу на\~підставі\~наявних\~у ній\~даних\~чи\~доказів (постановляє\~заочне\~рішення). Крім того, відповідно до приписів ст.\~280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст.\~223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Суд установив, що 21.10.2023 [PERSON] за допомогою ІТС товариства (шляхом акцептування оферти), уклав з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики № 4963525 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн строком на 14 днів з кінцевим терміном повернення 04.11.2023 року, базова процентна ставка за перший день користування позикою 41,87 %, процентна ставка знижена 0,01\~%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 3,00\~%. Суд дійшов висновку про те, що обставина укладення договору позики на умовах повернення позики в кінці строку позики №\~4963525 від 21.10.2023 був укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , позаяк він підписаний відповідно до вимог законодавства про електронну комерцію електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7190WixHG2. Позивач також надав доказ підписання електронним підписом у сервісі Вчасно договору відповідачем.У п.\~5.1. договору визначено, що позичальник ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами НБУ. У п. 5.3 вказано, що позичальник до моменту підписання договору вивчив його та правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку «ClickCredit» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. Відповідно до п. 15 договору позики у разі, якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та/або правил постійно діючої акції під умовною назвою «Економ» лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ТМ «ClickCredit», знижена процентна ставка, визначена п. 2. договору (0,01 %) припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка 3,00 %, визначена п. 2. договору. У такому разі проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою та сплачується позичальником у повному обсязі за весь період строку позики. Процентна ставка може бути змінена на підставі укладеної між позикодавцем та позичальником додаткової угоди до договору. Проаналізувавши розрахунок заборгованості суд дійшов висновку, що первісний кредитор нараховував проценти за перший день користування позикою 41,87 %, а протягом наступних 14 днів по 04.11.2023 за ставкою 1,01\~% у розмірі 0,50 грн за день. Починаючи з 05.11.2023 по 02.02.2024 він нараховував проценти за ставкою 3\~% за день, тобто у розмірі 150 грн. Однак суд наголошує, що договір позики укладався на 14 днів до 04.11.2023. Єдиний шлях продовження чи пролонгації договору передбачений у його п.\~6, відповідно до якого позичальник має право продовжити строк користування позикою шляхом його звернення в електронній формі через особистий кабінет шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Проте жодних доказів щодо такої пролонгації договору позивач не надав. Інших доказів, які би підтверджували продовження строку договору, наприклад, Правила надання грошових коштів у позику у редакції на день укладення договору тощо, позивач не надав. У той же час Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі №\~202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст.1050 ЦК України. Суд резюмує, що договір позики № 4963525 не пролонговувався, отже правомірним є стягнення з відповідача процентів за користування позикою у межах строку дії договору, тобто за 14 днів: 0,50 ? 13 = 6,50 грн + 2093,50 грн (відсотки за перший день користування позикою 41,87 % ? 5000 = 2093,50) = 2100 грн. Крім того, підлягає до стягнення тіло кредиту у розмірі 5\~000 грн, позаяк із матеріалів справи випливає, що відповідач 08.11.2023 здійснив зарахування у сумі 50 грн на погашення позики. Отже, кінцевою сумою заборгованості за договором позики № 4963525 буде 7 050 грн (5000 + (2100 50) = 7\~050 грн). 31.01.2024\~між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29431-01/2024, відповідно до якого [PERSON] отримав від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», кредит у розмірі 5\~000,00 грн. строком на 100 днів з кінцевою датою повернення 09.05.2024, процентна ставка становить 2,50 % у день та застосовується у межах строку кредиту. Згідно п. 1.6 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта за використання реквізитів платіжної карти № №4790-72хх-хххх-9249 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту, цей договір підписаний електронним підписом W0720. До договору додається графік платежів, паспорт споживчого кредиту, заявка-анкета клієнта на отримання фінансового кредиту, інформаційне повідомлення споживача про передачу позичальником до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС\~ГРУП» персональних даних третіх осіб під час укладення, виконання та припинення кредитного договору. Усі наведені документи підписані належним чином шляхом накладення одноразового ідентифікатора [PERSON] . Відповідно до пунктів розділу 2 Договору «Порядок укладення договору» клієнт відвідує сайт товариства, та ознайомлюється з правилами надання коштів у позику, кредитними продуктами товариства, та іншою інформацією. Позаяк жодних доказів на спростування укладення договору відповідач не надав, належно оцінивши документи, підписані одноразовим ідентифікатором, суд доходить висновку, що обставина укладення договору є доведеною. Не заперечується відповідачем і той факт, що він грошові кошти як кредит отримав. Крім того, суд зважає і на те, що [PERSON] відправлялося повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Проаналізувавши розрахунок заборгованості наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд дійшов таких висновків. Відповідач жодні платежі на оплату кредиту не здійснював. Проценти за користування кредитними коштами первісний кредитор нараховував за період з 31.01.2024 до 09.05.2024, тобто у межах строку кредитного договору 100 днів. Процентна ставка 2,50\~% від тіла кредиту за день, що складає 125 грн та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п. 1.2. договору (п. 4.1 договору № 29431-01-2024). Починаючи з 31.01.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» нараховувало проценти у розмірі, визначеному у п.\~4.1. договору 2,5\~% - 125 грн за день. Отже, нарахування процентів за користування кредитними коштам за період з 31.01.2024 до 09.05.2024 є підставним. Крім того, тіло кредиту складає 5\~000 грн, які також підлягають до стягнення. Таким чином, заборгованість за цим кредитним договором складає: 5 000 грн тіло кредиту; 125 ? 100 днів = 12 500 грн заборгованість за відсотками. Крім того, суд бере до уваги, що позивач вважав за необхідне списати рівно половину заборгованості позичальнику за нарахованими відсотками, а саме 6\~250,00 грн. Враховуючи зазначене вище, позивач просить суд у цьому позові стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: 1) прострочену заборгованість за тілом кредиту 5\~000,00 грн; 2) прострочену заборгованість за нарахованими відсотками 6\~250,00 грн, що разом становить 11\~250,00 грн. Щодо процентів, нарахованих позивачем, то суд уважає за необхідне зазначити таке. Здійснивши перевірку розрахунку заборгованості суд встановив, що такий не суперечить умовам кредитного договору. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до\~Закону України «Про споживче кредитування»\~внесені зміни, відповідно до яких на підставі ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4цієї статті, не може перевищувати 1%\~(зміни, внесені п. 5\~розділу І Закону України № 3498-IX від 22.11.2023, набрали чинності 24.12.2023, тобто, з дня, наступного за днем його опублікування (23.12.2023). Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України № 3498-IX від 22.11.2023, дія пункту 5 розділу I\~цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені\~до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Тобто положення Закону України № 3498-IX від 22.11.2023\~про обмеження максимального розміру денної процентної ставки, який не може перевищувати 1%, має зворотну дію в часі стосовно кредитних правовідносин, що виникли до набрання чинності цим законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 5\~ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У п. 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5%. Таким чином, у період з 24.12.2023 по 21.08.2024 діє перехідний період правового регулювання (під час якого діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі 2,5%, 1,5%), проте одночасно під час якого, як слідує з положень п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону\~України № 3498-IX від 22.11.2023, діє обмеження максимальної денної процентної ставки у розмірі також 1% та поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, застосовними у вказаному часовому періоді з 24.12.2023 по 21.08.2024 можуть бути такі максимальні розміри денної процентної ставки: 1) 1 %\~при укладенні кредитних договорів у правовідносинах, що виникають після 24.12.2023 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено ч. 5); 2) 1%\~при пролонгації після 24.12.2023 договорів, укладених до набрання чинності змінами до\~Закону України «Про споживче кредитування»; 3) 2,5 % (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно)\~та 1,5% (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно), передбачені п. 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, законом не встановлено обмежень дії ч. 5 ст.\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на наведене суд убачає суперечливість положень ч. 5 ст. 8З Закону України «Про споживче кредитування»\~з п.17Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У практиці Верховного Суду сформовано сталий підхід, за якого при застосуванні норми права у разі можливості її неоднозначного розуміння необхідно враховувати її текстуальне значення (букву закону), з`ясовувати дійсну легітимну мету законодавця, яка встановлюється, зокрема, через аналіз пояснювальної записки до проєкту закону , а також дослідження генезису розвитку відповідних законодавчих змін, дійсної суті проблеми, що підлягає вирішенню на рівні прийняття закону (Постанова КАС у складі ВС від 20.11.2018 у справі № 820/1670/18). З пояснювальної записки до\~Закону України № 3498-IX від 22.11.2023\~вбачається, що прийняття законопроєкту було обґрунтовано необхідністю знизити надвисоке ціноутворення на ринку мікрокредитування, зменшити високоризикове кредитування, сповільнити зростання заборгованості малозабезпечених і фінансово необізнаних позичальників та посилити захист прав споживачів шляхом гарантування отримання ними всієї інформації, необхідної для оцінки спроможності до повернення кредиту та виплати відсотків за користування ним, а також усунення можливості психологічного впливу кредитодавцем на процес прийняття такого рішення. Тобто, в цілому зазначений законопроєкт було спрямовано на покращення становища споживача у кредитних правовідносинах. Отже, суд ураховує, що метою прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 було саме покращення становища споживача послуг кредитування, а обмеження максимального розміру процентної ставки мало на меті не створити надмірний фінансовий тягар для споживача. Окрім цього, при врахуванні на підставі п. 2\~розділу IІ Закону України «Про споживче кредитування»\~положень закону про обмеження максимальної денної процентної ставки в розмірі 1 %, передбаченому ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», при пролонгації договорів, укладених до набрання чинності змінами до\~Закону України «Про споживче кредитування», логічним є висновок, що\~Перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~не застосовні до тих договірних правовідносин споживчого кредитування, які виникли до внесення змін до закону, проте пролонгуються після набрання чинності ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яким обмежено максимальний розмір денної процентної ставки (1 %). За такого підходу стає очевидним, що дія Перехідних положень закону поширюється не на нові правовідносини, а саме на ті правовідносини, які виникли до набрання чинності законом, який покращує становище споживача, та тривають після набрання чинності цим законом та мають на меті забезпечити поступовий перехід правовідносин до нових реалій правового регулювання з дотриманням справедливого балансу інтересів учасників таких правовідносин. Відсутні підстави для застосування перехідних положень закону до правовідносин ,що виникають під час нових реалій правового регулювання, за існування сприятливішого для споживача фінансових послуг правового регулювання та в умовах чинності застереження, що\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»). За змістом\~Закону України «Про правотворчу діяльність», перехідні положення включаються до нормативно-правового акта, якщо: 1) реалізація нормативно-правового акта здійснюватиметься поетапно (при цьому текст кожної тимчасової норми права, включеної до цього розділу, має вказувати на строк (термін), протягом якого діятиме зазначена тимчасова норма); 2) нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин; 3) акт має зворотну дію в часі (пом`якшує або скасовує відповідальність особи); 4) необхідно передбачити збереження обсягу і змісту норм права, спрямованих на захист прав і свобод громадян та інтересів юридичних осіб, що існували за попереднього регулювання тощо. Отже, для договорів споживчого кредитування, які було укладено до 24.12.2023, проте які пролонгуються після 24.12.2023, не може бути встановлено більш сприятливий режим правового регулювання максимальної денної процентної ставки, аніж для договорів, які укладені після 24.12.2023, тобто, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 до\~Закону України «Про споживче кредитування», яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Натомість для правовідносин, які виникли після набрання чинності 24.12.2023 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, на підставі ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Такий підхід відповідає принципу тлумачення закону на користь слабшої сторони, який є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закон та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи («in dubio pro persona» або «in dubio pro homine», що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини» (Постанова Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 240/4894/23). Принцип тлумачення закону на користь особи вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи. Застосовними для договорів споживчого кредитування у період з 24.12.2023 по 21.08.2024 можуть бути такі максимальні розміри денної процентної ставки: 1) 1 %\~при укладенні договорів у правовідносинах, що виникають після 24.12.2023 (набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023, яким\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено ч. 5); 2) 1%\~при пролонгації після 24.12.2023 договорів, укладених до набрання чинності змінами до\~Закону України «Про споживче кредитування»; 3) 2,5 % (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) та 1,5% (з 23.04.2024 по 21.08.2024 включно), передбачені п. 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~протягом перехідного періоду, застосовного для кредитних договорів, укладених до набрання чинності змінами до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», проте які продовжують діяти після набрання чинності зазначеними змінами\~Закону України «Про споживче кредитування»\~і передбачають більший максимальний розмір денної процентної ставки, ніж встановлено перехідними положеннями закону. Тому максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 не повинен перевищувати 1%, а щодо договорів, які укладено до набрання чинності\~Законом України № 3498-IX: протягом перших 120 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~2,5%; протягом наступних 120 днів\~1,5%; та 1 %\~починаючи з 241 дня після набрання чинності зазначеним Законом. ПозаякКредитний договір №\~29431-01/2024 від 31.01.2024 укладений між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] після набрання чинності відповідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, а тому суд вбачає за необхідне провести перерахунок заборгованості за процентами та при нарахування процентів за користування [PERSON] кредитом слід ураховувати обмеження максимального розміру денної процентної ставки 1\~% - за період з 31.01.2024 до 09.05.2024 відповідно до вимог п.\~17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, з 31.01.2024 по 09.05.2024 відповідачу повинні були нараховуватися відсотки з урахування змін до такого нарахування, пов`язаних зі змінами у законодавстві, а саме не більше 1 % (5000 ? 1 % = 50,00 грн у день). Отже, 50 ? 100 календарних днів = 5\~000,00 грн. Позивач за наведені вище періоди застосовував відсоткову ставку 2,5\~%. Виходячи із наведеного суд резюмує, що сукупна сума стягнення за відсотками повинна складати 5\~000,00 грн. Сума заборгованості за нарахованими відсотками протягом строку кредитування, взятого до розрахунку позивачем 100 днів з урахуванням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» становить 5\~000,00 грн. Договір факторингу, яким позивач обґрунтовує належність йому права вимоги до відповідача, укладений відповідно до вимог чинного на момент їх укладення цивільного законодавства. Зокрема, відповідно до договору факторингу №\~29072024 від 29.07.2024\~право вимоги вважається відступленим (переданим) від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» до фактора ТОВ «ФК «ЄАПБ» у день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників у друкованому (підписаному) вигляді (додаток 1). У п. 1.1. договору вказано, що фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом. Плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. До вказаного договору додано докази: акт приймання-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29072024 від 09.07.2024, в якому вказано, що клієнт передав , а фактор прийняв реєстр боржників кількістю (позивач не надав кількість), після чого, з урахуванням п. 1.2. договору факторингу № 29072024 від 29 «липня» 2024 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей, та витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6\~250,00 грн сума заборгованості за відсотками. Отже, право вимоги перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Суд з`ясував, що відповідач уклав два кредитні договори, за якими позивач просить стягнути з нього заборгованість. Так само, як і не встановлені обставини, які би заперечували отримання [PERSON] грошових коштів за всіма наведеними договорами. Проаналізувавши усі договори факторингу та документи, які до них додаються, суд установив, що право вимоги заборгованостей, які виникли у зв`язку з невиконанням усіх трьох кредитних договорів, дійсно перейшло до позивача, а тому він підставно звернувся до суду. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Договір відступлення прав вимоги є ідентичним за правовою природою до договору факторингу. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ні первісним кредиторам, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«ЄВРОПЕЙСЬКА\~АГЕНЦІЯ\~З ПОВЕРНЕННЯ\~БОРГІВ» не повернуті, позицію відповідача, який жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надав, а також вимоги ч.\~1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь заборгованість сукупно у розмірі 31 800,00 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаними вище кредитними договорами. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст.\~13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Після закінчення строків кредитування відповідач грошові кошти не повертав та не сплачував відсотки за користування ними, окрім одного зарахування 08.11.2023 на погашення заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у розмірі 50 грн. Таким чином, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договорами, укладеними: 21.10.2023 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] (договір позики №\~4963525), 31.01.2024\~між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] (договір про надання фінансового кредиту № 29431-01/2024). Суд також бере до уваги позицію відповідача, який заяви по суті справи до суду не надавав, жодні обставини, викладені позивачем, не заперечував, свої аргументи не наводив, у судові засідання не з`являвся. Не заявляв також відповідач про застосування строків позовної давності у рамках цивільного спору, що розглядався судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитними договорами та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» сукупно заборгованості: 1) договір позики №\~4963525 5\~000,00 грн тіло кредиту, 2 050,00 проценти за користування кредитними коштами за 14 днів; 2) договір про надання споживчого кредиту № 29431-01/2024 5\~000,00 грн тіло кредиту, 5\~000,00 грн проценти за користування кредитними коштами за 100 днів; Сукупно 17\~050,00 грн (5 000 + 2\~050 + 5 000 + 5 000 = 17\~050 грн). Решту позовних вимог суд уважає безпідставними. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Згідно зі ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Щодо стягнення з відповідача 1\~514 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, про що просить позивач, суд зазначає, що відповідно до приписів ст.\~141 ЦПК України вони не підлягають до стягнення. Ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України врегаментовує: розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивач не надав доказів на підтвердження вищевказаних витрат, не робив заяву про їх подання після ухвалення судового рішення, а тому суд залишає таку заяву позивача без розгляду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до позовних вимог ціна позову у даній справі становила 31 800 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 17 050 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 53,62 % ((17\~050 ? 31\~800) ? 100 = 53,62 %). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 3 028,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, 3 028,00 ? 53,62 % = 1\~623,61 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1\~623,61 грн, сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial