Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У квітні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 164547 від 30.11.2020 в сумі 5220,00 грн, яка складається з: 1000,00 грн просторочена заборгованість за сумою кредиту; 4220,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Свої вимоги мотивує тим, що 30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та відповідачем було укладено кредитний договір № 164547, який підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач, отримавши у кредит грошові кошти, зобов`язання за вказаним договором щодо їх повернення належним чином не виконав, у результаті чого і виникла зазначена заборгованість. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Ураховуючи викладене, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" просить суд задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 13.06.2025 представник позивача подав до суду заяву про стягнення з відповідача на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. та додав докази понесення позивачем вказаних витрат. 16.06.2025 відповідач подав до суду відзив на позову заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та у стягненні витрат на правничу допомогу. В обґрунтування свої доводів зазначив, що 30.11.2020 між ним та ТОВ "Займер" укладено договір про надання фінансового кредиту № 164574. Згідно до умов вказаного договору йому було надано кредитні кошти у розмірі 1000,00 грн., строк кредитування становив 30 днів. Фіксована процентна ставка за користування кредитом становила 2% в день. Отже відсотки за користування кредитом у розмірі 4220,00 грн позивачем були нараховані поза межами строку кредитування. Таким чином, за підрахунками відповідача, сума до оплати становить 1600,00 грн. Крім того, відповідач зазначив, що вказаний представником позивача попередній орієнтовний розрахунок судових витрат в частині витрат на правничу допомогу є завищеним, неспівмірним з ціною позову, складністю справи та не доведена належними і допустимими доказами. 20.06.2025 представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій адвокат Пархомчук С.В. просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5220,00 грн, оскільки відсотки за користування кредитом нараховані за весь період користування кредитними коштами та вказані обставини відповідають умова кредитного договору. Також представника позивача просить стягнути понесені судові витрати, оскільки їх розмір є обґрунтованим та доведеним. 01.10.2025 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування, не доведено набуття права вимоги за вказаним кредитним договором а витрати на правничу допомогу є безпідставними. Ураховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи проводити у його відсутність. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак у поданому відзиві зазначив, що розгляд справи просить проводити у його відсутність. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем та відповідачем документи і матеріали, дійшов до наступного висновку: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України божник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Судом встановлено, що 30.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 164547, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 1000,00 грн, строком на 30 днів, тобто до 29.11.2020, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 730 % річних від суми кредиту у розрахунку 2% на добу. Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Підпунктом 1.2. пункту 1 договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 29.11.2020. Відповідно до підпункту 1.3. пункту 1 договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з підпунктом 1.4. пункту договору кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно доЗакону України "Про електронну комерцію". Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п.п. 6.1., 6.8. п. 6 кредитного договору). Пункт 7 Договору містить реквізити та підписи сторін. Згідно графіка розрахунків, кредит в сумі 1000 грн надано на 30 днів, зі сплатою фіксованої процентної ставки за день користування - 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 600,00 грн., сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення), (кількість днів прострочення*5%) - 5%; до оплати всього 1600,00 грн. З копії довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «Займер» й підписав договір про надання фінансового кредиту № 164547 від 30.11.2020 шляхом використання одноразового ідентифікатора KL3477 в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/, відправленого на його номер телефону [NUMBER] . 30.11.2020 відповідачу перераховано на його картковий рахунок ПриватБанк № [NUMBER] , кошти згідно кредитного договору № 164547 у сумі 1000,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі онлайн" № 1284/02 від 25.02.2025. Факт отримання вказаних коштів Відповідачем не заперечується. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 164547 станом на 13.01.2025 заборгованість складає 5220,00 гривень, у тому числі 1 000 гривень прострочене тіло, 4220,00 гривень прострочені відсотки. 13.01.2025 позивачем було направлено відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 164547. У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. В силу припису ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про доведеність позивачем укладання 30.11.2020 договору про надання фінансового кредиту № 164547 між відповідачем та ТОВ «ЗАЙМЕР». З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що на виконання умов договору відповідач отримав кредит у сумі 1000 грн. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Всупереч умовам вказаного кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, не здійснив погашення існуючої заборгованості. Ураховуючи, що відповідачем не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитного договору, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 164547 від 30.11.2020 за основною сумою боргу в розмірі 1000,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача прострочену заборгованість за процентами в сумі 4220,00 грн. Однак, зважаючи на те, що строк позики сплив 29.12.2020, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після вказаної дати. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після закінчення строку позики і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, у ст. 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум кредиту матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредиту. За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти нараховані в період строку кредиту з 30.11.2020 по 29.12.2020 (30 днів) на загальну суму 600 грн., з розрахунку - 1000 грн. х 2,00 % х 30 днів. Ураховуючи викладене, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 164547 від 30.11.2020 у розмірі 1600,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1000,00 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 600,00 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3620,00 грн. суд відмовляє. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 742,47 грн. Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн, які позивач просив компенсувати за рахунок відповідача, суд дійшов таких висновків. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткову угоду № 1 від 27.12.2024 до Договору про надання правової допомоги, акт про отримання правової допомоги від 09.06.2025 на суму 10500,00 грн, у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Пархомчуком С.В.(зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем в рамках кредитного договору № 164547 від 30.11.2020 - 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500, 00 грн), платіжна інструкція № 3 9409 від 09.06.2025 про сплату адвокату Пархомчуку С.В. 10500,00 грн відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.07.2019. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial