Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

ТОВ «ФК «Віва Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] , і скасування запису про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним- задоволено повністю. Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2024 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023\~ року залишено без змін. ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал»\~ звернулося до суду із заявою\~ про перегляд рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023 року за нововиявленими обставинами. Заява обґрунтована тим, що 26 грудня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення яким позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним- задоволено повністю. 27 серпня 2025 року [PERSON] повідомив товариство\~ про те, що\~ він сплатив борг [PERSON] перед ТОВ «ФК «Віва капітал» ще 22 грудня 2023 року, кошти були внесені через відділення ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал», яке перебувало в стадії ліквідації. Однак, про вказаний факт представнику позивача відомо не було.\~ Вважає зазначені обставини нововиявленими, оскільки такі існували на час розгляду справи та не були відомі представнику позивача, входять до предмета доказування та можуть вплинути на права та обов`язки\~ осіб, які беруть участь у розгляді справи. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2025 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним залишено\~ без руху. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В судовому засіданні представник заявника вимоги, викладені в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами,\~ підтримав в повному обсязі. Повідомив, що кошти в рахунок погашення боргу за кредитним договором\~ були сплачені ще 22 грудня 2023 року. Вказав, що під час розгляду справи представник\~ позивача не повідомляв про внесення коштів на погашення кредитної заборгованості, оскільки такі були внесені [PERSON] , а кредитний договір укладено з [PERSON] , про що працівник Смілянського відділу товариства не знала, тому внесені кошти спочатку не були зараховані на погашення кредитної заборгованості. В кінці серпня 2025 року [PERSON] повідомив товариство\~ про те, що він надав кошти [PERSON] на погашення кредитного боргу\~ перед ТОВ «Віва капітал». Отримати інформацію про надходження коштів на погашення кредитної заборгованості не було можливості, оскільки Смілянський відділ був ліквідований, а кошти обліковувалися на рахунку як невизначені. В подальшому, після з`ясування всіх обставин, кошти були переведені в рахунок погашення боргу за кредитним договором №100-С/ФО. Також зазначив, що вказана інформація не була відома представнику позивача, оскільки жодного разу [PERSON] в судові засідання не з`являлася. Враховуючи викладене просив заяву задовольнити, а провадження по справі закрити за відсутності предмета спору. Представник [PERSON] в судовому засіданні\~ заяву підтримав повністю. Вказав, що під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] не було відомо про кредитну заборгованість [PERSON] перед товариством та він не мав наміру завдавати шкоди кредиторам. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи доходить наступного висновку. З матеріалів справи слідує, що 15 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір №100-С/ФО відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 100000 грн\~ зі сплатою відсотків\~ за користування кредитом у розмірі 36% річних. Згідно п.1.6. договору кредит надано строком на 36 місяців з 15 листопада 2018 року по 14 листопада 2021 року. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісячно здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку, що є додатком до кредитного договору, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі передбаченому п.2.1 кредитного договору. ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується платіжним дорученням № 875 від 15 листопада 2018 року. [PERSON] не повернула своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору. Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2021 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 50232 грн 81 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 43914 грн 50 коп. та 6318 грн 31 коп заборгованість за відсотками, а також судові витрати. Також, позивачем зазначено, що [PERSON] , з метою уникнення відповідальності за невиконання умов договору,\~ змінила прізвище на « [PERSON] ». З реєстру речових прав позивачу стало відомо про те, що\~ [PERSON] , з метою зменшення кількості належного їй на праві власності нерухомого майна, що створює перешкоди у виконанні вищезазначеного рішення суду по справі за № 703/1302/21, здійснила відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою [ADDRESS] , шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу від 07 вересня 2021 року, що посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. 26 грудня 2023 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвалено рішення яким позов ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним- задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В. 07 вересня 2021 року, реєстраційний номер 1097. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта № 1907803680000, здійснений приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., номер запису про право власності\~ 43834108\~\~\~ від 07 вересня 2021 року. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал»\~ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.\~ по 2500 грн.\~ з кожного. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» судовий збір в розмірі 2481 грн. по 1240 грн 50 коп. з кожного. Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 травня 2024 року рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2023\~ року залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно з п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року №4, суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Також, у відповідності з п. 7 зазначеної Постанови роз`яснено, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року (справа № 752/4995/17) зазначила, що процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення. Передбачений главою 3 розділу V ЦПК України перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення (пункт 1 роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами»). Згідно приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). Підставою недійсності оскаржуваного правочину позивач вказував на те, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири у період настання у [PERSON] зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» - є фіктивним (фраудаторним) тобто, укладений з метою уникнення сплати боргу. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. За змістом статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору відчуження майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Суд звертає увагу та, те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. У постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) Верховний Суд вказав, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили». У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою, якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) зазначено, що «однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника». У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі№ 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18,від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом. Отже, цивільно-правовий договір, у тому числі договір купівлі-продажу, не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення, а також порушувати публічний порядок. Водночас, для віднесення певного правочину до фраудаторного необхідно враховувати не лише наявність боргу у відповідача на момент вчинення такого правочину, а й докази, які надаються сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень з приводу фраудаторності правочину. Так, застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. Із прибуткового касового ордеру №648 від 22 грудня 2023 року вбачається, що [PERSON] \~ внесла кошти\~ в сумі 45232 грн 81 коп. на погашення кредиту\~ за договором №100-С/ФО від 15.11.2018 року. Зазначене підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №648 від 22 грудня 2023 року. Згідно довідки ТОВ «ФК «Віва капітал» від 30.10.2025 №195 [PERSON] станом на 30.10.2025 заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Віва капітал» за договором фінансового кредиту №100-С/ФО від 15.11.2018 відсутня. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 22 грудня 2023 року сплатила заборгованість за кредитним договором №100-С/ФО, однак кошти, які були нею сплачені,\~ обліковувалися під позначкою «до з`ясування обставин». Таку невизначеність із сплаченими коштами представник заявника пояснив тим, що кредитний договір був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» із позичальником [PERSON] (попереднє прізвище першого відповідача), а кошти внесені від імені [PERSON] .\~ У зв`язку із цим у обліку не було закрито кредитну заборгованість. Зазначене вище свідчить про те, що представник позивача на час розгляду справи\~ дійсно не знав про внесення [PERSON] коштів на погашення кредитної заборгованості, відтак не міг повідомити суд про нові обставини, які могли вплинути на юридичну оцінку обставин. Суд зазначає, що хоча\~ договір купівлі-продажу квартири укладено 07 вересня 2021 року, тобто вчинений у період настання у [PERSON] зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором ТОВ «ФК «Віва капітал», однак, враховуючи той факт, що [PERSON] внесено кошти на погашення кредитної заборгованості під час розгляду справи та така обставина не була відома заявнику, котрий звертається із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та не була відома суду під час ухвалення рішення, тому, на думку суду, вона є істотною для справи обставиною та підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд може відмовити у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Таким чином, ураховуючи встановлені у справі нововиявлені обставини, суд дійшов висновку, що заява ТОВ «ФК «Віва Капітал» про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами підлягає задоволенню. Указані нововиявлені обставини свідчить про відсутність наміру сторін оспорюваного договору, при його укладенні, заподіяти шкоду кредитору (позивачу) шляхом уникнення сплати боргу, цей договір за своїм змістом не суперечить вимогам закону, не порушує публічний порядок та вчинений з метою настання юридичних наслідків, які ним обумовлені. У зв`язку із цим підстави для задоволення позову у зв`язку з фраудаторністю цього правочину відсутні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved