Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Борода А.В. звернувся до суду з позовом до Деснянського ВДВС у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить скасувати арешт на все майно, що належить позивачу, заборона відчуження якого була накладена постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1796/10 від 13 квітня 2010 року, виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,1833 га з кадастровим номером 7425582800:02:000:0204, на якій дане домоволодіння розташовано. Зазначив, що звернувся до приватного нотаріуса з метою реалізувати своє право власності на вказане нерухоме майно, мав намір укласти договір купівлі продажу. Проте, нотаріус повідомив, що не зможе посвідчити договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, у зв`зку з наявністю в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №3925083, зареєстрованого 20 квітня 2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1796/10 від 13 квітня 2010 року виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9747556, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно, що порушує його законні права та інтереси як власника майна, в тому числі і стосовно права вільного розпорядження належним йому майном. Станом на день подання позовної заяви немає виконавчих проваджень, де б боржником був позивач, відсутня інформація щодо підстав винесення постанови про арешт майна за № 1796/10 від 13 квітня 2010 року та інших виконавчих дій, а отже наявність обтяження - арешту нерухомого майна на підставі постанови виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби являється безпідставним, та таким що порушує конституційне право позивача на вільне розпоряджатися своєю власністю. Зазначає, що на даний час зняти арешт в позасудовому порядку він не має можливості, тому змушений звернуться до суду за захистом свої прав. Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання представник позивача адвокат Борода А.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином. Дослідивши заяви та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,1833 га з кадастровим номером 7425582800:02:000:0204, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 14 грудня 1993 року та копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №844739 (а.с.9, 10-11). Відповідно до довідки №270/01-16 від 25 липня 2025 року виданої приватним нотаріусом Чернігівскього міського нотаріального округу Красногором О.В., вбачається що неможливо посвідчити договір-купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,1833 га з кадастровим номером 7425582800:02:000:0204, у зв`язку з наявністю в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження №3925083, зареєстрованого 20 квітня 2010 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1796/10 від 13 квітня 2010 року виданої Деснянським відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 9747556, вид обтяження: арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження: все нерухоме майно (а.с.12). Згідно відповіді Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №2721-39/87426 від 21 липня 2025 року при перевірці даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що [PERSON] не має у Відділі на примусовому виконанні відкритих виконавчих проваджень про стягнення боргів на користь юридичних або фізичних осіб, а також не має записів в Єдиному реєстрі боржників. Також відсутня інформація щодо підстав винесення постанови про арешт майна за № 1796/10 від 13 квітня 2010 року та інших виконавчих дій (а.с. 13). З відповіді в.о. начальника Деснянського відділу ДВС у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31 жовтня 2025 року за вих. №27.21-15/131662, вбачається що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження не виявлено інформації про виконавче провадження що було б відкрито відносно боржника [PERSON] в ході примусового виконання якого державним виконавцем Відділу було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №1796/10 від 13 квітня 2010 року. Станом на 31 жовтня 2025 року на виконанні у Відділі не перебувають виконавчі провадження відкриті відносно боржника [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Виходячи з викладеного, на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений права в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, а тому позивач має право на відновлення своїх порушених прав та законних інтересів. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, після винесення рішення суду про зняття арешту з майна та набрання ним законної сили, арешт знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень виключаються. На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню до [PERSON] у відділі ДВС не перебуває, більш того, відсутня інформація щодо підстав винесення постанови про арешт майна №1796/10. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з житлового будинку та земельної ділянки у [ADDRESS] , які належать на праві власності [PERSON] , оскільки порушується право власності позивача, а підстав для продовження обтяження на майно не вбачається, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved