Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просила відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, а також стягнути з [PERSON] , [PERSON] , аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника. Позов обґрунтовано тим, що у Службі у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба) на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, знаходяться малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Місце проживання малолітніх дітей не зареєстроване, вони проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , кімната в хостелі. Спеціалістами служби спільно з представниками сектору ювенальної превенції Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - СЮ Дарницького УП) 11 березня 2025 року було відвідано адресу місця проживання дітей та встановлено, що [PERSON] знаходиться вдома разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] . Умов для проживання малолітніх дітей за вищевказаною адресою не створено. На час відвідування помешкання знаходилося в антисанітарному стані. Помешкання захаращено різними речами, дитячі продукти харчування були відсутні, підвіконня заставлено пляшками від алкогольних напоїв, стіл захаращений порожніми пляшками від алкоголю, склянками, пачками від цигарок, на підлозі розкидані використані засоби контрацепції. Взуття та одяг матері звалені у дитяче ліжко, дитячі одяг та взуття відсутні. [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з тим, що малолітні діти проживають в помешканні, де умови для проживання не створено, санітарно-гігієнічний стан помешкання незадовільний, вихованням дітей мати не займається, виникла загроза життю та здоров`ю дітей. Спеціалістами Cлужби було складено Акт проведення оцінки рівня безпеки дітей, згідно з яким відсутній належний догляд за дітьми, що є загрозою для життя та здоров`я дітей. Після цього спеціалістами Служби було викликано бригаду екстреної медичної допомоги для медичного огляду дітей, після чого [PERSON] та [PERSON] були тимчасово влаштовані до комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня № 1» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації). На підставі наведеного вище, Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження від 12 березня 2025 року № 176 про негайне відібрання дітей від батьків. Також, Дарницьким УП ГУНП у м. Києві щодо [PERSON] був складений адміністративний протокол за невиконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищезазначене, Служба вважає, що матір [PERSON] та батько [PERSON] , свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, спосіб життя, який вони ведуть, ставить під загрозу життя та здоров`я малолітніх дітей, у зв`язку із чим вважає за доцільне відібрати у батьків дітей без позбавлення їх батьківських прав та вважає, що повернення дітей батькам можливе лише за умови, якщо припинять існувати всі обставини, які стали підставою для їх відібрання. Враховуючи, що відібрання дітей від батьків не позбавляє батьків обов`язку утримувати своїх дітей, просять стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей з кожного відповідача по частки від їх доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника. Відтак, виходячи з інтересів дітей, позивач позов просив задовольнити. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2025 року. 09 жовтня 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідачі не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення особисто [PERSON] 08 жовтня 2025 року. Судове засідання було відкладене до 04 листопада 2025 року з метою повторного виклику відповідачів. 04 листопада 2025 року у судове засідання з`явився представник позивача. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Від відповідачів будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило. Правом надати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися. Направлена відповідачу [PERSON] за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідачі викликались у судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч. ч. 2, 3, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі відповідачів. Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених вище обставин, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Додатково зазначила, що через тиждень після вилучення дітей відповідачка [PERSON] з`явилась до Служби та пообіцяла створити належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Баба дітей - мати відповідачки [PERSON] , отримала в Службі дозвіл на відвідування дітей у дитячому будинку у м. Ворзелі, куди були влаштовані діти. Надала Службі також інформацію, що [PERSON] примирилась з батьком дітей [PERSON] , вони почали робити ремонт у помешканні [PERSON] . Проте з липня 2025 року [PERSON] до Служби більше не з`являлась, на дзвінки не відповідає. У вересні 2025 року матір [PERSON] повідомила Службу, що [PERSON] повернулась до аморального способу життя. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є матір`ю та батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , також є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджується наявними в матеріалах справи Свідоцтвами про народження дітей (а.с. 10, 11). Діти проживали разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS], кімната в хостелі (а.с. 29). Наказами від 13 березня 2025 року №№ 89, 90 малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік, як діти,які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с. 6-9). Про перебування дітей у небезпечних умовах, наявність складних життєвих обставин, незадовільний вплив складних життєвих обставин на стан задоволення потреб дітей та негативний вплив на дітей факторів сім`ї та середовища свідчать складені 11 березня 2025 року представниками Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та представниками сектору ювенальної превенції Дарницького УП ГУНП у м. Києві Акти проведення оцінки рівня безпеки дитини (а.с. 12-25). 12 березня 2025 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією було видано розпорядження про негайне відібрання дітей від батьків у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей (а.с. 28). Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 3 ст. 4 Сімейного Кодексу України кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Ч. 1 ст.170, п. 2-5 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, коли: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пункту 8 частини другої статті 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» служба у справах дітей має право представляти у разі необхідності інтереси дітей у судах, а також відповідно до частини першої статті 56 ЦПК України органи державної влади можуть звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб. Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд дійшов висновку, що виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей на належні умови проживання, виховання та розвитку, враховуючи характер поведінки відповідачів та обставини справи, беручи до уваги, що на момент ухвалення судового рішення обставини, що становили загрозу для життя, здоров`я чи морального виховання дітей, не відпали, докази зміни поведінки батьків та їх ставлення до виконання батьківських обов`язків у матеріалах справи відсутні, необхідно відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , та малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. При ухваленні рішення суд також враховує, що [PERSON] , будучи достеменно обізнаною про розгляд судом справи про відібрання від неї дітей, відзив із запереченнями проти позовних вимог суду не надала, протягом строку розгляду справи у жодне з судових засідань не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її незацікавленість у житті і подальшій долі своїх дітей. Суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] та [PERSON] , що відповідно до ч. 3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, суд за їх заявою може ухвалити рішення про повернення дітей. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідачі є особами працездатного віку. Інших стягнень з відповідачів на утримання інших непрацездатних осіб з матеріалів справи не встановлено, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати дітей, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Враховуючи відсутність інформації щодо майнового стану відповідачів та враховуючи те, що батьки при відібранні від них дітей не звільняються від обов`язку щодо утримання дітей, позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття на користь законного представника дітей, а також вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньоїдоньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на користь законного представника дитини,підлягають задоволенню. Такий розмір аліментів, на думку суду, є доцільним та обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 18 березня 2025 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. За змістом пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України, ураховуючи повне задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн з кожного.

Outcome: approved