Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17.06.2023 року у розмірі 11116 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 17.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) 17.06.2023-100000551. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн., строком на 42 дні. Як стверджує позивач, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову, утворилась заборгованість у розмірі 11116 грн., що складається із заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 7000 грн.; по процентам в розмірі 4116 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 18.09.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву. Як вбачається з матеріалів справи, лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі, двічі надсилався відповідачці на адресу її реєстрації, однак повернувся на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відтак, з урахуванням правового висновку висловленого у постанові КЦС ВС від 01.12.2023 року у справі №591/4832/22 суд вважає, що відповідачка повідомлялася належним чином. Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Таким чином, у визначений судом строк відповідачка відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, а тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Відповідно до ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступне. 17.06.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №17.06.2023-100000551. Відповідно до умов договору, позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн., строком на 42 дні, що стверджується копією договору (а.с.16-25). Згідно квитанції №2328050888 від 17.06.2023, 17.06.2023 на підставі кредитного договору №17.06.2023-100000551 здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 7000 грн. (а.с.15, зворотній бік). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що за відповідачкою утворилася заборгованість за кредитним договором №17.06.2023-100000551 від 17.06.2023 у розмірі 11116 грн., що складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7000 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 4116 грн. (а.с.9). Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно зі статтею 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що 17.06.2023 [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали електронний кредитний договір шляхом підписання відповідачкою заявки, яка за своєю правовою природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту заяви від 17.06.2023 слідує, що відповідачка погодилася з тим, що заявка разом з паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, становлять кредитний договір, відповідачка ознайомлена з зазначеними документами, що включає основні умови кредитування та своїм підписом надала згоду з його умовами, у зв`язку з чим суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що зобов`язання за кредитним договором з погашення кредиту відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованості за договором у розмірі 11116 грн. За таких обставин, суд вважає наявними підстави для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 11116 грн. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням рішення суду про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені ним і документально підтверджені в розмірі 2422,40 грн. по сплаті судового збору.

Outcome: approved