Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 27.10.2025\~року в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~без повідомлення\~(виклику)\~сторін позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Споживчий центр»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованостібуло розглянуто та ухвалено рішення про задоволення позовних вимог. Представник позивача\~звернувся до суду\~із заявою\~про ухвалення\~додаткового рішення,\~яка мотивована\~тим,\~що рішенням Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~позовні вимоги\~ТОВ «Споживчий центр» було задоволено, проте не\~вирішено питання\~про судові\~витрати.\~На підтвердження\~понесення цих\~витрат представником\~долучено:\~договір про\~надання правничої\~допомоги,\~звіт про\~виконану роботу\~та платіжну\~інструкцію.\~Враховуючи викладене\~представник позивача\~просив стягнути з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Споживчий\~центр» витрати\~на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі і в тому самому порядку, що й судове рішення. Частинами 3, 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У контексті вказаної статті процесуального закону, враховуючи характер вирішуваного питання і сукупність наявних в матеріалах справі доказів, суд не вбачає необхідності виклику сторін в судове засідання. Зважаючи на те, що цивільна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно вирішення питання про судові витрати здійснюється в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено,\~що рішенням\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від 27.10.2025\~року позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Споживчий центр»\~до [PERSON] про\~стягнення заборгованості було задоволено (а.с. 40-41). 01.04.2025 року між адвокатським об`єднанням\~«Лекс Верітас»\~та ТОВ «Споживчий\~центр» було\~укладено договір\~про надання правничої допомоги\~№01/25-СЦ,\~за умовами\~якого виконавець взяв\~на себе\~зобов`язання надати правову\~допомогу в\~обсязі та\~на умовах,\~передбачених цим\~договором,\~а замовник зобов`язани \~ \~ \~ \~й оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами. Вартість послуг визначається наступним чином: 6000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги здійснюється після винесення судом позитивного рішення за позовом (а.с. 48). Також 29.10.2025\~року було\~підписано Звіт про виконану роботу, в якому міститься перелік наданих послуг (а.с. 50). Крім того,\~в матеріалах\~справи наявна платіжна інструкція\~про оплату\~послуг правничої допомоги\~на загальну суму 6000,00 грн. (а.с. 51). Частиною 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом було враховано, що вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така позиція узгоджується із правовим висновком здійсненим Великою Палатою Верховного Суду 19.02.2020 року у постанові по справі №755/9215/15-ц. Суд звертає\~увагу,\~що представник\~позивача ще в\~позовній заяві\~зазначив,\~що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи включатиме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вимогами п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Проте, відповідачем не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги. Враховуючи фактичні\~обставини справи\~та надані\~сторонами докази,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога\~заяви представника\~позивача щодо\~стягнення суми\~витрат за\~надання правової допомоги\~в розмірі 6000,00 грн. відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Доказів протилежного стороною відповідача суду не надано. На підставі\~викладеного,\~суд вважає\~необхідним ухвалити\~додаткове рішення\~в частині\~вирішення питання\~про судові\~витрати щодо\~витрат позивача\~на правову допомогу, а саме відповідно до ст.ст. 137,\~141\~ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатами роботою у цій справі.

Outcome: approved