Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Баштанської міської ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання дитини. В обґрунтування позовних вимог в позові вказав, що 09.10.2010 між ним та відповідачем був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . На початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022, він та його сім`я виїхали на підконтрольну територію України та з серпня 2022 року почали проживати на території м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області. В листопаді 2022 року позивач був мобілізований до лав ЗСУ. Відповідач змінила місце проживання, місце її проживання позивачу не відоме, тривалий час остання в дома не проживає. Позивач самостійно виховує та утримує доньку, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. На підставі вищевикладеного, позивач просить встановити факт, що він самостійно виховує та утримує доньку [PERSON] , [INFO] , а також позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Ухвалою судді від 28.11.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 30.01.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не надходило. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася вчасно та належним чином. До суду не надійшло відзиву на позов. Від Служби у справах дітей Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Одночасно заява містить відомості про те, що повідомлень щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , [INFO] , до них не надходило та на обліку вказана сім`я, як така що опинилася в складаних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками обов`язків щодо виховання дітей, в даній службі не перебувала. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження, копію довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копію військового квитка), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.2010 року (копія свідоцтва про шлюб), мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження), сторони по справі та їх донька взяті на облік внутрішньо переміщених осіб (відповідні довідки). Згідно копії військового квитка, позивач проходить військову службу з 07.11.2022 у військовій часині [NUMBER] . Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до положень ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. В порушення вищезазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки донька [PERSON] , [INFO] , не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1211 грн. 20 коп. При пред`явленні позову позивачем не було сплачено судовий збір з посиланням на підставі звільнення від його сплати, передбачені Законом України «Про судовий збір», а саме від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України. В даному випадку предметом позову є позбавлення батьківських прав, що жодним чином не пов`язано з виконанням позивачем військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, а факт самостійного виховання та утримання дитини жодним чином не пов`язаний із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України та охоплює лише сферу приватно-сімейних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: approved