Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до Ічнянського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 2016688735 від 18.10.2017 у розмірі 83\~568,06 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2017 між Акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк», банк) та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2016688735. Указаний договір є змішаним договором, а саме містить елементи кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Відповідно до умов договору АТ «ОТП Банк» взяло на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку відповідачці №\~ [NUMBER] , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою відповідачки, встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. Зокрема, в розділі 2 договору передбачено, що за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі 40 % річних. АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконало в повному обсязі. Згідно з випискою по картковому рахунку відповідачкою використано кредит у загальному розмірі 51 600,41 грн. У свою чергу відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком шляхом поповнення цього рахунку. За час користування картковим рахунком [PERSON] здійснила поповнення рахунку на загальну суму 73\~860,01\~грн (ураховуючи, що кредитний ліміт могло бути повністю/частково використано і погашено кілька разів підряд). Останній платіж на суму 1700,00 грн надійшов 22.04.2023. Таким чином, частково погашаючи кредит, відповідачка вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття умов укладеного договору про споживчий кредит, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Однак відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням і не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. 20.09.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ\~«Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-24/24, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» відступило (передало) ТОВ «Свеа фінанс» права вимоги, а ТОВ «Свеа фінанс» набуло право вимоги та стало кредитором за договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» та боржниками. На підставі вищевказаного договору факторингу ТОВ «Свеа фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 2016688735 від 18.10.2017 у розмірі 83\~568,06 грн, з яких: 51\~600,41 грн заборгованість за тілом кредиту; 31\~967,65 грн заборгованість за процентами та комісією, яку позивач просив стягнути на свою користь. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2025\~року справу передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25\~липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29 вересня 2025 року 09-00 год. У подальшому судове засідання відкладено на 07 листопада 2025 року 10-30 год. У позовній заяві представник позивача Варшавський К. А. просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судові засідання не з`явилася, при цьому належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення відповідачці з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов, жодних заяв/клопотань відповідачка не подавала до суду. З урахуванням положень ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачки та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 18 жовтня 2017 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2016688735, відповідно до умов якого банк надає позичальнику споживчий кредит у розмірі 16\~646,59 грн на строк 16 місяців, а позичальник зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних, загальна вартість кредиту 16\~647,78 грн (а. с. 7). У п. 1.5 договору зазначено, що за управління кредитом позичальник сплачує комісію, розмір якої зазначено в графіку платежів. Згідно з п. 1.6 договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісячно, одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, ураховуючи розмір процентної ставки, визначеної п. 1.1 договору. Відповідно до п. 1.6.1 договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. У розділі 2 договору передбачені умови щодо видачі та обслуговування кредитної картки позичальника. Зокрема, за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок у гривнях та випускає кредитну картку, відкриває відновлювальну кредитну лінію, а також виконує розрахунок обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки (п. 2.1 договору). Пунктами 2.2, 2.3 договору передбачено, що загальний розмір кредитної лінії складає 3000,00 грн; строк користування кредитною лінією становить 3 роки з моменту укладення договору. Згідно з п. 2.4 договору за користування кредитною лінією, у тому числі простроченим кредитом та овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі 40 % річних. Згідно з доданою до позовної заяви розпискою, підписаною відповідачкою, вона отримала картку АТ «ОТП Банк» (а. с. 14). 20.09.2024 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-24/24, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» передало (відступило) ТОВ «Свеа фінанс» за плату, а ТОВ «Свеа фінанс» прийняло належні АТ «ОТП Банк» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. (а. с. 74-79). Згідно з платіжними інструкціями кредитового переказу коштів від 20.09.2025 № 9751 та № 9752 ТОВ «Свеа фінанс» сплатито АТ «ОТП Банк» 7\~837\~579,10 грн на виконання умов договору факторингу № 01.02-24/24 від 20.09.2024 (а. с. 84, 84 зворот). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 до договору факторингу №\~01.02-24/24, ТОВ «Свеа фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 83\~568,06 грн, з яких: 51\~600,41 грн заборгованість за тілом кредиту; 31\~967,65 грн заборгованість за процентами (а. с. 88). Згідно з наданим АТ «ОТП Банк» розрахунком станом на 09.09.2024 загальний залишок заборгованості за договором про споживчий кредит №\~2016688735 від 18.10.2017 становить 156\~378,07 грн, з яких: 62\~145,35 грн використані кошти; 19\~830,36 грн плата за обслуговування рахунку; 74\~402,36 грн нарахування процентів; 1050,00 грн нарахування штрафів. Також у розрахунку зазначено, що відповідачка здійснила платежі на погашення кредиту на суму 73\~860,01 грн, що враховано кредитором під час визначення загальної суми заборгованості (а. с. 15-55). Випискою з рахунка приватного клієнта № 2016688735_CARD за період з 18.10.2017 по 20.09.2024, доданою до позовної заяви, підтверджується факт користування відповідачкою кредитними коштами (а. с. 56-73). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048\~ЦК України). Згідно зі ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612\~ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно зі ст.\~1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049 цього Кодексу\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.\~1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082\~ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за цим договором. Статтею 525 ЦК України\~передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 2 ЦПК України\~встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного договору про споживчий кредит, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Установлено, що відповідачка порушила взяті за договором зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості. Із наданої ТОВ «Свеа фінанс» виписки по картці за вищевказаним договором убачається, що відповідачка [PERSON] користувалася наданими їй кредитними коштами. Зокрема, випискою підтверджується, що у відповідачки наявні заборгованість за тілом кредиту в розмірі 51\~600,41 грн. Така сума заборгованості за тілом кредиту не спростована відповідачем, підтверджена належними і допустимими доказами. Разом з цим суд не погоджується з розміром заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь, у частині стягнення з неї заборгованості за комісією. Позов у цій частині недоведений, зазначені позовні вимоги необґрунтовані з огляду на таке. Як убачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості відповідачці нараховано комісію (плату за обслуговування рахунку) в розмірі 19\~830,36 грн. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зміст указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин. Указаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження № 61-45662св18) та від 09 грудня 2019 року у справі №\~524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Разом з цим у Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Викладене дає підстави для висновку, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання послуг з розрахунково-касового обслуговування не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Таким чином, оскільки нарахування комісії за обслуговування є незаконним, то суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 19\~830,36 грн. За таких обставин, суд вважає, що загальна сума заборгованості, яку позивач просив стягнути, має бути зменшена на вищевказану суму. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 63\~737,70 грн (83\~568,06 19\~830,36 грн). За таких обставин позов підлягає задоволенню частково у визначеному розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (76,27 %) у сумі 1847,56 грн.

Outcome: partial