Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визначення місця проживання дітей, звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03 грудня 2022 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] ), [INFO] , відповідно до чого складено актовий запис № 224 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . В період шлюбу у сторін народились діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 30 липня 2024 року рішенням Кілійського районного суду у справі №502/1148/24 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з відповідачем проживали деякий час разом до 01.03.2025 року, діти проживали разом з ними за адресою [ADDRESS] . Після цього позивач змінив адресу фактичного проживання та переїхав проживати за місцем своєї прописки [ADDRESS] . За обоюдною згодою позивача з відповідачем, діти залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а позивач сплачував відповідачу кошти на утримання дітей та надав продукти для харчування та речі першої необхідності, сплачував комунальні платежі та надавав додаткові кошти, у разі коли діти до нього звертались. 07 квітня 2025 року Кілійським районним судом Одеської області було видано судовий наказ у справі № 502/682/25 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів щомісячно на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду 02.04.2025 і по день досягнення дітьми повноліття. Аліменти сплачуються позивачем на користь відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в повному обсязі, заборгованість зі сплати аліментів у відсутня, що підтверджується довідкою від 19.06.2025 вих. №21.10-21549 виданої Кілійським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Проте відповідач [PERSON] належним чином свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей не виконує, безвідповідально відноситься до виховання дітей. 12 червня 2025 у телефонній розмові зі своєю донькою [PERSON] , позивач дізнався, що відповідач в черговий раз знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, агресивно себе поводить по відношенню до дітей, примушуючи їх жебракувати та купувати спиртні напої. Крім того донька повідомила, що вони з братом голодні, а запаси їжі відсутні. Через постійне пияцтво відповідача [PERSON] вона не з`являється на роботі у КП «Добробут - Кілія», внаслідок цього не матиме коштів для утримання дітей, купівлі їжі, медикаментів, речей першої необхідності. Таким чином відповідач постійного місця офіційного працевлаштування немає, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно, на зауваження дітей не реагує, своєю поведінкою лякає дітей та шкодить їх психологічному здоров`ю, внаслідок чого створює небезпечні умови для проживання неповнолітніх дітей разом з нею, ігнорує свої обов`язки в створені умов для розвитку дітей, не цікавиться навчанням та вихованням дітей. Внаслідок такої аморальної поведінки відповідача, позивач був змушений звернутися до Служби у справах дітей Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області для фіксування факту невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. З 17.06.2025 року та по цей час, діти проживають з позивачем за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] , а відповідач не приймає участі у виховані дітей. Оскільки діти проживають з позивачем, тому є усі підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача, але одночасне стягнення з нього аліментів на користь відповідача за раніше ухваленим судовим наказом Кілійського районного суду у справі № 502/682/25, суперечить положенням ст. 181 СК України, нарахування аліментів за період, коли діти не проживали з матір`ю, не відповідає цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти, а тому необхідно припинити стягнення з позивача аліментів на користь відповідача згідно судового наказу Кілійського районного суду у справі № 502/682/25. Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд: -визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з позивачем [PERSON] , [INFO] , за задекларованим місцем його проживання; - звільнити позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , від сплати аліментів які стягуються на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу Кілійського районного суду Одеської області від 07.04.2025 року у справі № 502/682/25; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми віку повноліття. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 24.07.2025 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлені сторони. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 23.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлені сторони. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 10.11.2025 року заяву задоволено. Позовну вимогу [PERSON] про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - залишено без розгляду. Стосовно інших позовних вимог - продовжено судовий розгляд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника служби. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилась, суд ухвалює заочне рішення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 03.12.2022 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 03.12.2022 року, про що було складено відповідний актовий запис №224 від 03.12.2022 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] », /а.с.14/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого 21.12.2011 року Виконавчим комітетом Мирнівської сільської ради Кілійського району Одеської області та виданого повторно14.02.2023 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №08 від 21.12.2011 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] , /а.с.15/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого 11.03.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області та виданого повторно 03.12.2022 року Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №94 від 11.03.2015 року. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] , /а.с.15/. Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 30.07.2024 року по справі №502/1148/24 шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] , 03.12.2022 року у Кілійському відділі ДРАЦС в Ізмаїльському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса), актовий запис №224 - розірвано. Рішення набрало законної сили 30.08.2024 року, /а.с.16-17/. Згідно судового наказу №502/682/25 виданого Кілійським районним судом Одеської області 07.04.2025 року наказано стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешкаючої за адресою: [ADDRESS] , на утримання неповнолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду 02.04.2025 і по день досягнення дитиною повноліття та на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до суду 02.04.2025 і по день досягнення дитиною повноліття. Також стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь держави 302 (триста дві) гривні 80 копійок судового збору. Судовий наказ набрав законної сили 07.04.2025 року, /а.с.18/. Згідно довідки №21.10.-21549 від 19.06.2025 року наданої Кілійським відділом державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Міністерства юстиції України Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що на виконанні у Кілійському відділі державної виконавчої служби знаходиться судовий наказ по справі №502/682/25 від 07.04.2025 року, виданий Кілійським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] - [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, до повноліття дітей. Станом на дату видачі довідки аліменти сплачуються [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] - [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] , щомісячно. Заборгованість зі сплати аліментів станом на дату видачі довідки відсутня, /а.с. 19/. З 17.06.2025 року та по цей час, неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] та неповнолітній син [PERSON] , [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] , за адресою його місця реєстрації: [ADDRESS] . З висновку органу опіки та піклування «Про недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] », затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кілійської міської ради від 08.10.2025 року №359 встановлено, що за домовленістю між батьками [PERSON] та [PERSON] , діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] почали проживати разом з батьком. Малолітня [PERSON] повідомила, що з матір`ю спілкується у телефонному режимі, дзвонить часто. Малолітній [PERSON] повідомив, що хоче проживати з батьком, /а.с.43-44/. При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного. Закон України «Про охорону дитинства» визначає дитинство як період розвитку людини до досягнення повноліття. Водночас дитинство це й особливий біопсихосоціально-правовий стан людини. У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено, що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Загальними підставами виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини є: походження дитини, тобто наявність кровного споріднення між нею та матір`ю, батьком; реєстрація цього походження у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини . Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною третьою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Судом встановлено, що спільні малолітні діти сторін: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , останнім часом проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створив дітям необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує їх усім необхідним, а відповідач, як мати дітей, в свою чергу цікавиться дітьми, однак не приймає участь у їх вихованні та розвитку. Визначення місця проживання дітей разом із батьком, не позбавляє права відповідача, як матері, спілкуватися з дітьми та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежує матір у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з ним, обґрунтованими та приходить до висновку про їх задоволення. Щодо позовної вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дітей, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 2 статі 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно положень ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Звільнення від сплати аліментів є одним із способів припинення аліментного обов`язку. Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків, із ким проживає дитина, набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст.141СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц зроблено висновок, що: «сімейне законодавство України не містить підстав для припинення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягуються аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним». При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що малолітні діти проживають разом з батьком, позивачем у справі, та знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Будь-яких доказів спростування цих обставин матеріали справи не містять, та відповідачем суду не надано. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів, які стягуються на користь відповідача на підставі судового наказу від 07.04.2025 року виданого Кілійським районним судом Одеської області по справі №502/682/25. Одночасно суд зазначає, що положення ст. 273 СК України передбачають можливість саме звільнення від сплати аліментів, а не припинення їх сплати, тому враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічні положення містить ст. 180 СК України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено факт проживання малолітніх дітей, разом з позивачем, а також інших фактів, які підлягають доказуванні, в розумінні ст. 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) боржника, але менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми віку повноліття. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне. При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн. за три немайнові вимоги. Враховуючи те, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав, за заявою позивача залишена без розгляду, а позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та звільнення від стягнення аліментів, задоволені судом, тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сума судового збору у розмірі 2422,40 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, позивач звільнений від сплати судового збору. Отже, судовий збір у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць.

Outcome: approved