Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС-ГРУП» (далі ТОВ «АКРІС-ГРУП»), в якій просить розірвати договір оренди землі від 08 листопада 2013 року. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1821181300:05:001:0379, площею 2,3228 га, розташованої на території Хорошівської селищної ради. 08.11.2013 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІС ПОЛІССЯ» (далі ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ») було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки. 12.12.2016 укладено додаткову угоду, якою змінено строк оренди на 14 років та встановлено орендну плату в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки. Позивач вказує, що 02.05.2025 ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» уклало договір купівлі-продажу права користування (оренди) з Відповідачем, ТОВ «АКРІС-ГРУП», внаслідок чого Відповідач став новим орендарем. Підставою для розірвання договору Позивач зазначає систематичне порушення орендарем умов договору в частині сплати орендної плати. Стверджує, що орендна плата не сплачувалася за 2022, 2023 та 2024 роки, що є систематичним порушенням та підставою для розірвання договору відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України). На підтвердження несплати надає Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 25.07.2025, згідно з якими інформація про виплачені їй доходи за вказаний період відсутня. Позивач зазначає, що 04.08.2025 зверталася з листом-вимогою про сплату боргу, проте лист повернувся у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Просить розірвати договір та стягнути з Відповідача судові витрати. У позовній заяві Позивач також просила розглядати справу без її участі. Відповідач, ТОВ «АКРІС-ГРУП», подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Відповідач підтвердив, що 02.05.2025 набув право оренди спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу права користування. Заперечуючи проти позову, Відповідач посилається на те, що Позивач, на його думку, створює штучні підстави для розірвання договору та діє недобросовісно. Стверджує, що Позивач була обізнана про зміну орендаря, оскільки сама ж додала до позову витяг з Державного реєстру речових прав від 04.08.2025, але «свідомо направила вимогу щодо виплати орендної плати... на адресу попереднього Орендаря» (ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ»). Відповідач стверджує, що його представники «неодноразово намагалися домовитися із Позивачем щодо виплати орендної плати... в телефонному режимі», однак Позивач нібито «відмовилася отримувати орендну плату від ТОВ «АКРІС-ГРУП» та ухилялася від її отримання. Також зазначає, що обов`язок зі сплати у нього виник лише з 02.05.2025, але він, з метою збереження правовідносин, «готовий здійснити оплату заборгованості Третьої особи за минулі періоди» після отримання від Позивача листа з розрахунком та банківськими реквізитами. Посилаючись на судову практику, Відповідач вважає, що порушення не є істотним у розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки Позивач мала змогу отримати плату, але ухилялася. Просить у позові відмовити. Третя особа, ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ», будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, своєю позиції щодо позову не висловила, пояснень чи заперечень до суду не подала. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 14.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання 11.11.2025 учасники справи не з`явилися. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач у позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Відповідач та Третя особа явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд визнав можливим проведення розгляду справи по суті за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1821181300:05:001:0379, загальною площею 2,3228 га, розташованої на території Дашинської сільської ради (на даний час Хорошівська селищна рада Житомирського району Житомирської області). Вказане право власності підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ № 13-04-0102. 08 листопада 2013 року між Позивачем (Орендодавцем) та ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» (первісний Орендар) укладено Договір оренди землі (далі Договір). Відповідно до п. 11 Договору, орендна плата сплачується один раз на рік до 25 грудня поточного року. 12 грудня 2016 року між Позивачем та ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» укладено Додаткову угоду до Договору, якою п. 8 Договору викладено в новій редакції та встановлено строк оренди 14 (чотирнадцять) років. Пунктом 2 Додаткової угоди змінено п. 9 Договору, встановивши розмір орендної плати 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Земельна ділянка була передана орендарю, що підтверджується Актом приймання-передачі об`єкта оренди від 08.11.2013. Право оренди ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» та зміни за Додатковою угодою були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Витягом з ДРРП № 78473754 від 19.01.2017. 02 травня 2025 року між ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» (Орендар-Продавець) та Відповідачем, ТОВ «АКРІС-ГРУП» (Орендар-Покупець), укладено Договір купівлі-продажу права користування (оренди) земельних ділянок № 02/05/25/АП. Відповідно до Додатку № 1 до цього договору, до Відповідача перейшло право оренди, зокрема, і щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 1821181300:05:001:0379. Перехід права оренди до Відповідача, ТОВ «АКРІС-ГРУП», зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з ДРРП № 437998301 від 04.08.2025. Таким чином, Відповідач, ТОВ «АКРІС-ГРУП», є належним орендарем спірної земельної ділянки та правонаступником прав та обов`язків за Договором. Досліджуючи умови Договору купівлі-продажу права користування від 02.05.2025, суд звертає особливу увагу на пункт 4.2. цього договору, в якому сторони (ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ» та ТОВ «АКРІС-ГРУП») чітко погодили: «До Орендаря-Покупця переходять усі права та обов`язки Орендаря-Продавця щодо виплати заборгованості (у разі підтвердження її наявності) з орендної плати у розмірі визначеному умовами відповідного договору оренди землі...». З цього випливає, що Відповідач, ТОВ «АКРІС-ГРУП», вступаючи у правовідносини оренди 02.05.2025, не лише набув права, але й договірно та свідомо прийняв на себе зобов`язання свого правопопередника (Третьої особи) щодо погашення всієї наявної на той момент заборгованості з орендної плати перед Позивачем. Позивач стверджує про наявність заборгованості за 2022, 2023 та 2024 роки. На підтвердження факту несплати Позивач надала Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу № 0625-25-24756 від 25.07.2025. Згідно з цим документом, за період з січня 2022 року по грудень 2024 року «інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня». Відповідач у своєму відзиві не спростовує сам факт наявності заборгованості за вказані періоди. Навпаки, він опосередковано визнає її, заявляючи про готовність «здійснити оплату заборгованості Третьої особи за минулі періоди». Таким чином, суд визнає доведеним факт повної несплати орендної плати за три послідовні роки: 1.за 2022 рік (прострочення з боку ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ»); 2.за 2023 рік (прострочення з боку ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ»); 3.за 2024 рік (прострочення з боку ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ»). Відповідальність за всі ці прострочення, в силу п. 4.2 Договору купівлі-продажу права користування, несе Відповідач. Невиконання обов`язку зі сплати орендної плати тричі поспіль, у строки, визначені п. 11 Договору (до 25 грудня), є систематичним порушенням. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України та Законом України «Про оренду землі». Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата є істотною умовою договору оренди землі. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата орендної плати. Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Стаття 25 цього Закону зобов`язує орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. Суд критично оцінює заперечення Відповідача, викладені у відзиві, з огляду на наступне. Щодо доводу про недобросовісність Позивача через направлення досудової вимоги від 04.08.2025 на адресу попереднього орендаря (ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ»), суд зазначає. По-перше, право Позивача на розірвання договору виникло не 04.08.2025, а внаслідок систематичної несплати, що мала місце у 2022, 2023 та 2024 роках. Отже, правова підстава для розірвання договору вже існувала на момент зміни орендаря. По-друге, направлення досудової вимоги є правом, а не обов`язком Позивача у даній категорії спорів, і помилка в адресаті такої вимоги жодним чином не спростовує та не виправдовує факту систематичного невиконання грошового зобов`язання з боку орендарів. Щодо доводу Відповідача про ухилення Позивача від отримання плати та намагання Відповідача домовитись «в телефонному режимі». Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, будучи юридичною особою та суб`єктом господарювання, стверджуючи про намагання сплатити борг та про відмову Позивача від його отримання, не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин. До матеріалів справи не долучено ані роздруківок телефонних з`єднань, ані копій листів чи електронного листування на адресу Позивача з пропозицією сплати, ані доказів відмови. Посилання у відзиві на ці обставини є голослівними твердженнями сторони та не можуть вважатися доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України. Більше того, суд зазначає, що чинне законодавство передбачає чіткий механізм дій для боржника у випадку ухилення кредитора від прийняття виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок. У такому випадку, згідно зі ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса у разі «ухилення кредитора... від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку». Відповідач, стверджуючи про ухилення Позивача, не надав суду доказів того, що він вчинив дії, передбачені ст. 537 ЦК України, та вніс суму боргу з орендної плати за 2022-2024 роки у депозит нотаріуса. Пасивна поведінка самого Відповідача та невикористання ним законних інструментів виконання зобов`язання спростовує його доводи про наявність прострочення кредитора (Позивача). Щодо доводу Відповідача про неістотність порушення (посилаючись на ч. 2 ст. 651 ЦК України). Суд враховує актуальну та релевантну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23. У цій постанові Велика Палата чітко розмежувала застосування п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України та ч. 2 ст. 651 ЦК України. Верховний Суд дійшов висновку, що: 1.У разі систематичної повної\~несплати орендної плати договір оренди землі підлягає розірванню на підставі п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України. Ця норма є самостійною і достатньою підставою, і в такому випадку суд не повинен додатково оцінювати «істотність» порушення за критеріями ч. 2 ст. 651 ЦК України. 2.Загальне правило ч. 2 ст. 651 ЦК України (про істотність порушення) застосовується у випадках часткової несплати\~(недоплати) орендної плати. Оскільки у даній справі судом встановлено факт повної несплати орендної плати, яка мала систематичний характер (три роки поспіль), суд застосовує п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України як самостійну та достатню підставу для розірвання Договору. Доводи Відповідача про «неістотність» порушення відхиляються як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права у світлі висновків Великої Палати ВС. Щодо доводу Відповідача про готовність сплатити борг на даний час. Ця пропозиція висловлена Відповідачем у відзиві від 29.10.2025, тобто після відкриття провадження у справі (10.10.2025). Суд знову звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 918/391/23, де зазначено, що сам «факт систематичного порушення... у виді повної несплати орендної плати... є підставою для розірвання... договорів, не зважаючи на те, чи надалі була повністю сплачена зазначена заборгованість,... після звернення до суду з позовом». Таким чином, пропозиція Відповідача про сплату боргу, зроблена після пред`явлення позову, не усуває факту систематичного порушення, що вже відбулося, та не є підставою для відмови у задоволенні позову. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт систематичної повної несплати орендної плати з боку орендаря (спочатку ТОВ «АГРІС ПОЛІССЯ», а згодом Відповідача як його правонаступника, що прийняв на себе борги) за 2022, 2023 та 2024 роки є доведеним матеріалами справи. Заперечення Відповідача суд відхиляє як необґрунтовані, недоведені належними доказами та такі, що спростовуються нормами чинного законодавства (ст. 537 ЦК України) та актуальною судовою практикою (постанова ВП ВС від 20.11.2024 у справі № 918/391/23). Враховуючи, що систематична несплата орендної плати є прямою підставою для припинення права користування землею (п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України), позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, який підлягає стягненню з Відповідача.

Outcome: approved