Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

18 вересня 2025 року адвокат Мартинова Н.Ю. звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Виконавчого комітету Металургійного районного у місті ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом та просила суд визначити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , який становить 2 (два) місця з моменту набрання судовим рішенням законної сили. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач по справі є сином [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] на праві часткової приватної власності належала частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, та земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 08.08.2003 року мати позивача склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. за реєстровим номером 1-2201, згідно якого належну їй частину житлового будинку заповідала - 1/4 частку [PERSON] , а 2/4 - [PERSON] . [INFO] помер брат позивача [PERSON] . З 2022 року позивач постійно мешкав разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , доглядав за нею, лікував її та здійснював поховання. Після смерті матері стан здоров`я позивача погіршився, він був вимушений повернутись до м. Одеса, з метою проходження тривалого лікування за місцем реєстрації по направленню сімейного лікаря. Після тривалої діагностики та лікування важкого захворювання серця та зору, як тільки дозволили лікарі, позивач повернувся до м. Кривого Рогу та звернувся до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за померлою матір`ю. 29 серпня 2025 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через пропуск строку для прийняття спадщини., у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1272 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 18 вересня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. (а.с. 41) Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с. 42) Ухвалою від 20 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, 11 листопада 2025 року поза межами судового засідання на адресу суду від представника позивача Мартинової Н.Ю. надійшла заява в якій остання просила суд проводити розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просила суд позов задовольнити. Представник виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток, відзиву на позовну заяву не надали. 27 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла заява за підписом керуючого справами виконкому районної у місті ради Петренко С., в якій останній просив суд, проводити розгляд вказаної справи без їх участі за наявними в матеріалах справи документами. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.1952 року, [INFO] народився [PERSON] , про що Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу 13 жовтня 1952 року складено відповідний актовий запис №1818, батьками [PERSON] зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 7) З вказаного вбачається, що матір`ю позивача є [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради 17 лютого 2025 року складено відповідний актовий запис №692, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.02.2025 року. (а.с. 8) Відповідно до копії спадкової справи №284/2025, яка надійшла на виконання ухвали суду від 19 вересня 2025 року, вбачається, що 26 серпня 2025 року до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріального округу звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріального округу Ситнік О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2025 року, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке належало [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємець пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, згідно ст. 1270 ЦКУ. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача вказував, що причиною пропуску строку на звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини єпогіршення його стану здоров`я після смерті матері, у зв`язку з чим, він був вимушений повернутись до м. Одеса, з метою проходження тривалого лікування за місцем реєстрації по направленню сімейного лікаря. Вказані обставини підтверджується медичними документами долученими до матеріалів справи, а саме: консультативним висновком спеціаліста від 29.05.2025 року, екокардіографічним дослідженням від 29.05.2025, випискою із медичної картки денного стаціонарного хворого №51 від 02.06.2025, протоколом коронарної ангіографії №249 від 02.06.2025, велоергометр віл 16.06.2025, висновком ультразвукового дослідження від 10.06.2025, медичної карткою амбулаторного хворого з записами про відвідування лікарів 19.06.2025, 03.07.2025, 01.08.2025, 06.08.2025, листом обстеження зору 30.06.2025, 03.07.2025, роздруківкою електронного направлення від 08.08.2025. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною, та позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved