Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

13.11.2024 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла вище зазначена позовна заява. Позовна заява мотивована тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. З 07.04.2022, а з 08.04.2024 взята на облік та проживає у м. Вінниці. 30.06.2022 наказом т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» № 90-к [PERSON] було прийнято на посаду економіста І категорії з 04.07.2022. Одночасно наказом № 91-к було визначено економісту І категорії [PERSON] виконувати посадові обов`язки за межами адміністративної будівлі з 04.07.2022 року до припинення чи скасування воєнного сутану в Україні. У цей же день між сторонами було укладено трудовий договір про дистанційну роботу. 06.10.2024, у неділю, в групі у месенджері WhatsApp, учасниками якої є працівники ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», було розміщено наказ № 110 від 07.10.2024 «Про призупинення дистанційної роботи», яким т.в.о. директора підприємства [PERSON] наказано припинити з 07.10.2024 виконання роботи дистанційно провідному бухгалтеру [PERSON] та економісту І категорії [PERSON] . Запропоновано цим працівникам прибути за адресою м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, 1 , о 9 год. кожного робочого дня, починаючи з 07.10.2024. Наказом № 112 від 10.10.2024 [PERSON] було оголошено догану «за невиконання наказу від 07.10.2024 № 110 за зраду під час військового стану в Державі». Як вбачається із змісту оспорюваного наказу: « [PERSON] була повідомлена про призупинення дистанційної роботи наказом по підприємству від 07.10.2024 № 110. 07 та 08 жовтня позивач на електронну пошту лісгоспу надіслала заяви із своїми протиріччями виконувати свої службові обов`язки під час військового стану в Державі, наразі підприємство переживає важкі зміни, пов`язані із збройною агресією, що було повідомлено [PERSON] , але вона відмовляється від дорученої їй роботи, що є вкрай необхідної на підприємстві, це можна розглядати як зрада під час важкої ситуації на фронті». У свою чергу, як вбачається із змісту наказу від 07.10.2024 р. № 110 про призупинення дистанційної роботи, його виданню слугували обставини, у яких «підприємство переживає часи, які обумовлені військовим станом в Державі, що призвело до браку кадрів. Підприємство є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період та проведенням безоплатної передачі з балансу державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на баланс державного підприємства «Слов`янське лісове господарство» хвойних лісоматеріалів круглих, виникає гостра необхідність терміновому відновленню працівників на робочих місцях, що тягне за собою великий об`єм з кадрами, який неможливо провести дистанційно, а саме проводити оформлення документів по передачі деревини військовим, що унеможливлює стабільну та ефективну роботу підприємства». В подальшому між сторонами велася офіційна переписка в якій і щодо невіднесення до трудових обов`язків економіста оформлення деревини з балансу на баланс та передачу її військовим, у листі від 11.10.2024 (вже після видання оспорюваного наказу про догану) відповідач зазначив, що «у наказі № 110 від 07.10.2024 р. йдеться річ про тимчасове прибуття на роботу для екстреної евакуації архіву ДП «Слов`янський лісгосп». Про факт екстреної евакуації архіву позивача було повідомлено головним економістом [PERSON] засобами телефонного зв`язку, а також у листі на попередню заяву. Однак, догану було винесено за невиконання наказу № 110 від 07.10.2024, у якому нічого не зазначено про евакуацію архіву та необхідність здійснення цих дій саме економістом. А будь-які відомості, повідомлені телефоном або у листах не замінюють та не можуть доповнювати зміст наказів підприємства. Окрім того, до відома позивача не доведено наказ про необхідність евакуації архіву із зазначенням та обґрунтуванням таких дій та осіб, відповідальних за них та мали б їх здійснювати. Відтак, позивачу оголошено догану за невиконання наказу, який вона не зобов`язана була виконувати. Від позивача не були відібрані пояснення, наказ № 110 від 07.10.2024 не був доведений до її відома у порядку, передбаченому статтею 22 трудового договору: наказу № 110 від 07.10.2024 на електронну адресу позивача від відповідача не надходило. Наказ про дистанційну роботу не скасовувався, пропозиції про внесення змін до договору не вносились. Відтак, позивачу оголошено догану за невиконання наказу, який не було доведено до її відома у належний спосіб, що виключає відповідальність за його невиконання та обумовлює незаконність оскаржуваного наказу № 112 від 10.10.2024 про оголошення догани. На підставі викладеного позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» № 112 від 10.10.2024 «Про надання догани» щодо економіста І категорії [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 головуючим суддею була визначена суддя Березовська О. А. Справа була передана судді 14.11.2024. Відповідь №904593 з Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] одержана судом 14.11.2024. Відповідь №908595 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» одержана судом 15.11.2024. Задля уточнення даних щодо позивача як внутрішньо переміщеної особи судом було направлено 18.11.2024 запит до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. 28.11.2024 на адресу суду надійшла відповідь від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 27.11.2024 №08/00/011/177515, відповідно до якої позивач [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.12.2024 вказана позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду, відкрите провадження та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 15.01.2025 об 11-00. Копію ухвали було надіслано сторонам на вказані в позовній заяві електронні адреси, про що свідчать довідки про доставку 10.12.2024 документу до електронної скриньки (а.с.39, 40). 10.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Ткаченко Т. В. надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» № 112 від 10.10.2024 «Про надання догани» та стягнути з відповідача на користь [PERSON] 100 000, 00 грн моральної шкоди, яка мотивована тим, що предметом позову є незаконність наказу т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» № 112 від 10.10.2024. Спричинена позивачу моральна шкода, пов`язана із оскаржуваним наказом, який викликав у позивача запитання і хвилювання, вона зверталась з заявами до керівництва. Позивач намагалась з`ясувати (спочатку засобами телефонного зв`язку, а потім в листуванні електронною поштою), що і яким чином змінилось в покладених на неї обов`язках і дорученій роботі, а також конкретні обставини, які передбачають необхідність фізичної присутності за адресою підприємства та виключають можливість збереження дистанційного формату організації праці для економіста. Однак, у листах т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» [PERSON] не було надано відповідь на жодне з поставлених запитань. Упродовж цієї комунікації позивач постійно відчувала тиск і упереджене ставлення з боку керівництва: умисне висування вимог, які фізично не можуть бути виконані - прибути наступного дня до 09-00 год. в м. Слов`янськ з м. Вінниці; відмова т.в.о. директора ДП «Слов`янське лісове господарство» [PERSON] спілкуватись особисто з позивачем, посилаючись на відсутність зв`язку чи інтернету, хоча у месенджері WhatsApp розміщувались повідомлення від керівництва, позивач телефоном без будь-яких проблем зв`язувалась з іншими працівниками підприємства. Керівництво ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» використовувала неприпустиму форму психологічного тиску стосовно [PERSON] , що прослідковується, зокрема, у листуванні. Невизначеність вимог, відсутність обґрунтованих підстав для змін у режимі роботи, ігнорування пояснень і намагань з`ясувати обставини призвели до пригніченого депресивного стану позивача, викликали тривожність, занепокоєність. До того ж, відчутно змінилось ставлення до позивача в колективі, порушились дружні стосунки з співробітниками, її стали сторонитись і боятися спілкуватись, особливо щодо «екстреної евакуації архіву підприємства». Ніхто з них не мав уявлення, що перед підприємством стоїть така «нагальна» задача. До позивача звертались колеги, які дізнались про винесення догани «за зраду» і хотіли почути хоч якісь пояснення або причини цього. Всі ці події викликали у позивача негативні емоції, тривожність і розгубленість. Обидва вище наведених протизаконних накази призвели до таких наслідків, як заплямована репутація і приниження честі і гідності позивача. Протиправні дії з боку керівника підприємства призвели до душевних страждань позивача, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов діяльності в колективі, та спричиняє їй не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат, що негативно впливає на психологічне здоров`я. 15.01.2025 до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Пілігріма П. О. про вступ у справу як представника відповідача, також представник просив надати доступ до електронної справи №127/37495/24. 14.03.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Пілігрімом П. О. було надано клопотання про поновлення строку для подачі доказів та додаткові докази, які він просить приєднати до матеріалів справи, а також клопотання про виклик свідків, призначення експертизи та проведення розгляду справи в режимі відеоконференції. 14.03.2025 судом постановлена ухвала про задоволення клопотання представника відповідача - адвоката Пілігріма П. О. про проведення розгляду справи в режимі відеоконференції. 24.03.2025 через систему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшло клопотання про слухання справи в режимі відеоконференції, 27.03.2025 судом постановлено ухвалу про задоволення зазначеного клопотання. 21.04.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвокат Ткаченко Т. В. надійшли письмові заперечення на клопотання представника відповідача - адвоката Пілігріма П. О., подані 14.03.2025. 21.04.2025 судом постановлена ухвала про перехід з розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання у справі. 21.05.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача - адвокатом Пілігрімом П. О. було надано додаткові пояснення, в яких він вказує, посилаючись на норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», статей 32, 43 КЗпП України про законність дій відповідача щодо зміни істотних умов праці без попередження працівника за два місяці. Вказує також, що позивач не висловила незгоду із запропонованою зміною істотних умов праці, одночасно із цим, не прибула до підприємства у визначений роботодавцем строк, у зв`язку із чим, була звільнена за дисциплінарний проступок на підставі ч. 4 ст. 40 КЗпП України. На думку представника відповідача, сторонами підтверджується обставина, за якою позивач була завчасно попереджена, щодо скасування режиму дистанційної роботи, а отже, ці обставини не доводяться. Крім викладеного, звертає увагу суду, що позивачем не здійснено жодних заходів щодо прибуття на робоче місце, а лише, надавалися письмові пояснення. Територія України щодня піддається ракетним обстрілам із боку держави-агресора, тому жодних загрозливих факторів для позивача за місцем знаходження робочого місця не було. Руйнування житла позивача не пов`язано з обставинами справи, а неприбуття працівника на робоче місце лише вказує на умисне небажання виконувати наказ та використання обставин введення воєнного стану. Позивач не намагалась здійснити пошук житла для продовження роботи за основним місцем працевлаштування. Роботодавець має право змінювати умови праці працівника (графік роботи, місце роботи, функціональні обов`язки тощо) з огляду на потреби виробництва чи забезпечення діяльності підприємства в умовах воєнного стану. На підставі викладеного, просить, відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 09.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача Пілігріма П. О. на заяву представника позивача адвоката Ткаченко Т. В. про зміну предмета позову, в якій він зазначає, що надана суду заява про зміну предмету позову має матеріальний характер, сплачений судовий збір, що свідчить, що позивачем заявлений новий позов. Звертаючись до суду, позивач просила скасувати догану. Доповнивши позовні вимоги новими вимогами щодо стягнення моральної шкоди позивач змінила предмет позову. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, однак в межах спірних правовідносин, проте, заявлена вимога майнового характеру вказує на зміну як предмету так і підстави позову (немайнові втрати, які мають майновий характер). Здійснюючи аналіз змісту заяви позивача від 09.01.2025 в сукупності зі змістом раніше поданого нею позову, представник відповідача вважає, що позивач заявляє самостійні вимоги (стягнення матеріальної допомоги та стягнення моральної шкоди), які перебувають поза межами спірних правовідносин у справі, та наводить додаткові обставини щодо стягнення моральної шкоди, тобто змінює, як предмет так і підстави позову. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у прийнятті заяви відповідача про зміну предмету позову від 09.01.2025. Ухвалою суду від 17.07.2025 визнано поважними причини пропуску строку подання доказів представником відповідача адвокатом Пілігрімом П. О. Клопотання представника відповідача адвоката Пілігріма П. О. про долучення до матеріалів справи письмових доказів задоволено частково. Долучено до матеріалів справи письмові докази: наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП "СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" від 18.10.2024 №120 про виправлення описки в наказі №110 від 07.10.2024, Акти "Про відсутність на роботі [PERSON] " від 08.10.2024 (без номеру), 07.10.2024 (без номеру), 09.10.2024 №1, 10.10.2024 №2, 11.10.2024 №3, 14.10.2024 №4, від 15.10.2024 №5. В іншій частині в задоволення клопотання про долучення письмових доказів - відмовлено. Відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Пілігріма П. О. про призначення технічної експертизи давності документа - трудового договору про дистанційну роботу від 30.06.2022 та про виклик свідка [PERSON] 04.08.2025 від представника відповідача - адвоката Пілігріма П. О. надійшла заява про припинення його повноважень як представника ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО». Ухвалою суду від 18.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.10.2025 о 09 год. 00 хв. В судове засідання, призначене на 09 год. 00 хв 15.10.2025 з`явилася позивачка та її представник, представник відповідача до суду не з`явився з невідомих суду причин, про день час та місце розгляду справи повідомлявся судом згідно з вимогами ЦПК України. Представником позивача адвокатом Ткаченко Т. В. заявлено суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2025, яким встановлено обставини, які не підлягають доказуванню. Клопотання судом задоволено, копію наданого рішення приєднано до матеріалів справи та постановлено відкласти слухання справи до 15 год. 00 хв. 20.10.2025 в зв`язку з неявкою представника відповідача. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням думки позивача та представника позивача судом постановлена ухвала про розгляд справи у відсутність представника відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Ткаченко Т. В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про зміну предмета позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив нижче зазначені факти та відповідні їм трудові відносини щодо накладення дисциплінарного стягнення та завдання моральної шкоди. Відповідно до довідки №508-70004141923 від 07.04.2022 [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Зареєстрованим місцем проживання зазначено: [ADDRESS] . 08.04.2024 позивачем в застосунку «Дія» була сформована довідка про реєстрацію місця фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] (а. с.19, 33). Відповідно до наказу ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» №90-к від 30.06.2022 «Про прийняття на роботу [PERSON] » [PERSON] прийнято на посаду економіста І категорії ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» (а.с.24). Відповідно до наказу ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» №91-к від 30.06.2022 «Про виконання завдань за посадою дистанційно економістом І категорії [PERSON] » визначено економісту І категорії ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» [PERSON] виконувати посадові обов`язки за межами адміністративної будівлі (дистанційно, через мережу Інтернет) з 04.07.2022 до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Підстава: заява [PERSON] від 30.06.2022 (а.с.23). Судом встановлено, що 30.06.2022 між ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, укладено трудовий договір про дистанційну роботу. Трудовий договір укладений у типовій формі, затвердженій наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05.05.2021 №913-21 (а.с.6-9). Договір укладено на підставі статті 60-2 КЗпП України (п. 1 договору). Згідно з п. 3 договору працівника [PERSON] прийнято на посаду економіста І категорії ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» за основним місцем роботи без строку випробовування. Працівник самостійно визначає робоче місце (місце роботи) та виконує роботу поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця (п. 4 договору). Особливості поєднання дистанційної роботи з роботою на робочому місці у приміщенні чи на території роботодавця, передбачені в п. 5 типової форми трудового договору сторонами не визначені. Трудовою функцією працівника є виконання посадових обов`язків відповідно до посадової інструкції і завдань, покладених розпорядчими документами підприємства за поданням головного економіста (п. 6 трудового договору). Відповідно до п. 8 договору вказаний договір укладено на визначений строк, установлений за погодженням сторін: до припинення чи скасування воєнного стану в Україні та є таким, що укладається до припинення трудових відносин. Трудовим договором визначене регулювання робочого часу працівника: щоденно з 8-00 до 16-30 на постійному телефонному зв`язку (п. 14 трудового договору). П. 16 трудового договору передбачено, що працівнику гарантується період вільного часу для відпочинку, у тому числі період відключення, під час якого працівник може переривати будь-який інформаційно-телекомунікаційний зв`язок з роботодавцем, і це не вважається порушенням умов трудового договору або трудової дисципліни. У п. 22 договору сторонами погоджено, що з метою належної організації виконання дистанційної роботи, ознайомлення працівника з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, дорученнями, завданнями та іншими документами роботодавця комунікація та взаємодія між сторонами під час виконання дистанційної роботи здійснюється шляхом: мобільний телефон [NUMBER] , e-mail: [INFO] . Серед обов`язків роботодавця передбачено надавати працівникові роботу відповідно до його спеціальності та кваліфікації згідно з умовами цього договору (п. 27 трудового договору). Цей договір набирає чинності після його підписання сторонами з 04.07.2022 та укладається на заміну інших трудових договорів, що були раніше укладені між сторонами. Датою початку роботи за цим договором є 04.07.2022 (п. 39-1, 40 договору). Відповідно до довідки №529-500321596 від 08.04.2023 року [PERSON] було взято на облік внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Відповідно до наказу № 110 від 07.10.2024 «Про призупинення дистанційної роботи», виданого ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», з 07.10.2024 припинено виконання роботи дистанційно працівникам: провідному бухгалтеру [PERSON] , економісту І категорії [PERSON] , із проханням прибути вказаним працівникам за адресою: м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, буд. 1 о 09-00 кожного робочого дня, починаючі з 07.10.2024. Метою зміни організації праці працівників вказано оформлення документів по передачі деревини військовим (а.с.10). Наказом №120 від 18.10.2024 «Про виправлення описки» виправлено описку у даті наказу №110 від 07.10.2024 на вірну дату, якою є 04.10.2024 (а. с. 77). Відповідно до наказу №112 від 10.10.2024 «Про надання догани» виданого ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» економісту І категорії [PERSON] за невиконання наказу від 07.10.2024 №110, за зраду під час військового стану в Державі - оголошено догану (а.с.11). З тексту наказу вбачається, що в ньому зазначено, що економіст [PERSON] була повідомлена про призупинення дистанційної роботи наказом по підприємству від 07.10.2024 №110. 07.10.2024 та 08.10.2024 позивач на електронну пошту лісгоспу надіслала заяви з запереченнями виконувати свої службові обов`язки під час військового стану в Державі. [PERSON] тимчасово проживає у м. Вінниця, ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» територіально розташовано у м. Слов`янськ Донецької області. Працююючи дистанційно [PERSON] відмовляється від виконання дорученої їй роботи, що є вкрай необхідною на підприємстві, що розглядається як зрада під час складної ситуації на фронті. Відповідно до заяви, датованої 06.10.2024, позивач [PERSON] звернулася до т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» [PERSON] із заявою. Як вбачається зі змісту заяви, 06.10.2024 в групі «[INFO]» месенджера WhatsApp о 14:02 була оприлюднена скан-копія наказу підприємства «Про призупинення дистанційної роботи» від 07.10.2024 №110 (далі по тексту - наказ). [PERSON] , серед іншого, вказала, що вказаним наказом змінено істотні умови її праці, про зміну яких їй повідомлено 06.10.2024, неділю, у вихідний день. Наказ підписаний датою наступного дня - 07.10.2024. Позивач повідомила, що зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в м. Вінниця, що фізично не має можливості з`явитися на робоче місце 07.10.2024, оскільки квитки на поїзд з Вінниці до Слов`янська або Краматорська на 06.10.2024 відсутні, додала скріни з системи Приват24. Також позивач повідомила, що її житло за місцем реєстрації у м. Мирноград пошкоджено внаслідок обстрілів, у місті оголошена обов`язкова евакуація, відсутні вода, електро- і газопостачання, тому їй для зміни місця проживання необхідний час. Просила не припиняти/призупиняти/відміняти виконання в подальшому посадових обов`язків в дистанційному режимі поза межами адміністративної будівлі ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО». У разі відмови у продовженні виконання посадових обов`язків дистанційно, просила надати час для пошуку нового помешкання, переїзду та вирішення інших організаційних питань (а.с.12, 12 зворот). Листом від 07.10.2024 вих. №01/15-407 ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» повідомляє [PERSON] у відповідь на заяву від 07.10.2024, зокрема, що у наказі №110 від 07.10.2024 йдеться про тимчасове прибуття на роботу та виконання службових обов`язків [PERSON] щодо екстреної роботи з архівом підприємства, що є її прямим службовим обов`язком. Екстреність та стислі строки прибуття до м. Слов`янськ, обумовлені складною ситуацією на фронті, втратою частини документів підприємства у м. Покровську, необхідністю збереження частини документів, які залишились, та необхідністю негайної евакуації архіву. Щодо доводів про відсутність квитків на проїзд повідомлено, що прибуття до м. Слов`янська та проїзд не обмежений лише поїздом, підприємство відшкодує будь-який проїзд у маршрутному таксі, автобусі, електричці тощо, на які згідно електронної інформації викладеної на офіційних та неофіційних сайтах багато вільних місць, як на прямі рейси так і на рейси з пересадками до м. Слов`янська. Щодо доводів про втрату житла та надання часу для зміни місця проживання зауважується, що у наказі №110 від 07.10.2024 мова йде про тимчасове прибуття на робоче місце лише для роботи з архівом, яку неможливо виконати дистанційно. Після виконання екстреної евакуації документації підприємства дистанційну роботу буде відновлено (а.с.13-14). Заявою, датованою 08.10.2024, [PERSON] повідомила керівника ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО», серед іншого, що нею отримана відповідь №407 (дата вказана в заяві некоректно), що будь-яким нормативним актом чи розпорядчим документом не врегульовано, що робота з архівом підприємства є її прямим службовим обов`язком, окрім того, повідомила, що з прийнятим керівництвом рішенням щодо негайної евакуації архіву, обумовленого вкрай складною ситуацією на фронті, її не ознайомлено, нових доручень від її безпосереднього керівника не надходило та повідомила про продовження виконання нею посадових обов`язків дистанційно. Також вказала, що в наказі №110 від 07.10.2024 не вказано, що вона має прибути для виконання роботи тимчасово, та не зазначений строк виконання роботи, відсутня вказівка про необхідність екстреної евакуації архіву, а зазначено як мету призупинення дистанційної роботи - оформлення документів по передачі деревини військовим (а.с.15-16). У листі ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» №01/15-418 від 11.10.2024 зазначено, що підстав для неприбуття [PERSON] на робоче місце для виконання службових обов`язків не вбачається та наголошено на необхідності виконання наказу №110 від 07.10.2024, а також вказано, що час для екстреної евакуації архіву визначити неможливо, тому в наказі не визначений час призупинення дистанційної роботи [PERSON] (а.с.17-18). 07.10.2024 комісією у складі т.в.о. директора ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» [PERSON] , провідним інженером лісового господарства [PERSON] та інспектором кадрів [PERSON] , складено акт про те, що 07.10.2024 наказом по підприємству економіст І категорії [PERSON] , була повідомлена в електронному вигляді про призупинення дистанційної роботи, так як ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» переживає важкі часи, пов`язані з військовою агресією РФ проти України, що стало вкрай важливим в присутності на підприємстві з дислокацією м. Слов`янськ вул. Анатолія Солов`яненко, буд. 1. 08.10.2024 економіст 1 категорії [PERSON] відсутня весь день на роботі без попередження та без поважних причин з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., не надала письмових пояснень щодо відсутності на роботі 08.10.2024 (а.с.78). Актами від 08.10.2024, 09.10.2024, 10.10.2024, 11.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024 комісії у тому ж складі підтверджується відсутність [PERSON] на роботі за місцем дислокації підприємства у зазначені дні (а.с.79-84). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2025 позов [PERSON] до ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено; ухвалено поновити її на посаді економіста І категорії на ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» з 16.10.2024, стягнути з ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» на її користь невиплачену заробітну плату за 09.10.2024, 10.10.2024, 11.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024 у сумі 4 109, 33 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 156 440, 16 грн. Судом встановлено за вище зазначених фактичних обставин, що позивач не мала обов`язку бути присутньою для виконання роботи за адресою: м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, буд. 1 , а також встановлено відсутність вини позивача у її відсутності на підприємстві з дислокацією у м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, буд. 1 . Рішення суду набрало законної сили 19.04.2025 (а.с.205-209). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Цим законом не передбачені особливості притягнення роботодавцем працівника до дисциплінарної відповідальності у період дії воєнного стану. Ці відносини регулюються КЗпП України. Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення, як догана. Відповідно до ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України). Порядок застосування дисциплінарних стягнень встановлений ст. 149 КЗпП України, якою передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду економіста І категорії з 04.07.2022, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні, виконувала посадові обов`язки за межами адміністративної будівлі (дистанційно, через мережу Інтернет). Трудові відносини між сторонами виникли на підставі наказів №90-к від 30.06.2022 «Про прийняття на роботу [PERSON] », №91-к від 30.06.2022 «Про виконання завдань за посадою дистанційно економістом І категорії [PERSON] » та трудового договору про дистанційну роботу від 30.06.2022. 10.10.2024 наказом № 112 ДП «СЛОВ`ЯНСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у виді догани. В постанові від 22.07.2020 у справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18) Верховний Суд зазначив: «Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності». З вище наведеного вбачається, що дисциплінарне стягнення на позивача накладене відповідачем у зв`язку з невиконанням наказу № 110 від 04.10.2024 «Про призупинення дистанційної роботи» (дата наказу змінена з 07.10.2024 на 04.10.2024) та за зраду під час військового стану в Державі. Суд дійшов висновку, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства. В діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, відповідачем недотриманий порядок накладення дисциплінарного стягнення, передбачений вище зазначеними нормами КЗпП України, виходячи з такого. З вище наведеного вбачається, що позивач та відповідач уклали трудовий договір з дистанційною організацією праці відповідно до ст. 60-2 КЗпП України, якою передбачено, що дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій. Позивач прийнята на посаду економіста І категорії. Сторонами не надана суду посадова інструкція позивача, а в трудовому договорі про дистанційну роботу від 30.06.2022 посадові обов`язки позивача не визначені, тому судом враховується кваліфікаційна характеристика професії «економіст», визначена в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 1. Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 № 336 зі змінами. Враховуючи кваліфікаційну характеристику професії «економіст», наведену в цьому нормативному акті суд вважає, що трудовим договором про дистанційну роботу від 30.06.2022 сторонами була встановлена трудова функція позивача як економіста І категорії, яка не включає обов`язків з оформлення первинних бухгалтерських документів. Отже, наказом № 110 від 04.10.2024 «Про призупинення дистанційної роботи» відповідач змінив позивачу форму організації праці та трудову функцію, які є істотними умовами трудового договору про дистанційну роботу від 30.06.2022, повідомивши позивача про зміну умов праці 06.10.2024, тобто у вихідний день, що не відповідає умовам трудового договору про дистанційну роботу. Суд звертає увагу, що у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до ст. 3 цього закону у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що виконання позивачем обов`язків, пов`язаних з оформленням документів по передачі деревини військовим з 07.10.2024 у м. Слов`янськ спрямоване на відвернення або ліквідацію наслідків бойових дій, а також інші обставини, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей. Отже, відповідачем не доведено, що ним на законних підставах змінено істотні умови праці позивача, що призвело до порушення позивачем з 07.10.2024 покладених на неї обов`язків. Суд також враховує фактичні обставини про відсутність обов`язку позивача бути присутньою для виконання роботи за адресою: м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, буд. 1 , а також відсутність вини позивача у її відсутності на підприємстві з дислокацією у м. Слов`янськ, вул. Солов`яненка Анатолія, буд. 1 , встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2025, яке набрало законної сили. Щодо кваліфікації відповідачем дій позивача як "зрада під час військового стану в Державі", то такого виду правопорушення законодавство України не містить. Суд зазначає, що ст. 111 КК України передбачений такий вид кримінального правопорушення як державна зрада, за яке цією статтею КК України передбачена кримінальна відповідальність. Сторони кримінального провадження, зокрема сторона обвинувачення, порядок кримінального провадження, передбачені КПК України. Отже, законодавством України за кримінальне правопорушення «Державна зрада» передбачена кримінальна, а не дисциплінарна відповідальність; роботодавець не наділений повноваженнями сторони обвинувачення та, відповідно, не може кваліфікувати дії працівника. Наведене підтверджує, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного правопорушення, за яке вона притягнута до дисциплінарної відповідальності, бо відсутні такі ознаки як протиправна поведінка та вина, а отже у відповідача були відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Також, суд звертає увагу, що відповідачем був порушений порядок накладення дисциплінарного стягнення. З вище наведеного вбачається, що до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач не вимагав від позивача письмових пояснень. Надана суду переписка сторін була ініційована позивачем. Відповідач, притягаючи працівника до дисциплінарної відповідальності, не врахував пояснення позивача, надані нею в заявах, що вона як внутрішньо переміщена особа перебуває в м. Вінниця, не має можливості, одержавши наказ про зміну істотних умов праці 06.10.2024, прибути до м. Слов`янськ 07.10.2024, про відсутність у працівника житла тощо. Вважаючи працівника таким, що порушив наказ про зміну істотних умов праці, роботодавець не врахував наявність обставини, за яких вчинено, як стверджує відповідач, проступок, які, на думку суду, свідчать про відсутність вини працівника, не враховано і попередню роботу працівника. Стосовно вимог позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, суд дійшов такого висновку. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 235/3191/19 зазначено, що моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у зв`язку з приниженням честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц. Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у зв`язку з виданням відповідачем незаконного наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та у зв`язку з приниженням її честі, гідності та ділової репутації, що було викликано поширенням змісту наказу серед членів трудового колективу. Відтак, з огляду на зазначені вище норми права, наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено належними та допустимими доказами порушення прав позивача, виданням незаконного наказу про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та у незаконному застосуванню дисциплінарного стягнення, що призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, що зумовило для [PERSON] моральну шкоду. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують приниження честі, гідності, ділової репутації позивача, що стало наслідком протиправної винної поведінки відповідача з розповсюдження інформації, яка була вказана в незаконному наказі про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000, 00 грн, суд вважає надмірними та заявленими без достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди. Відтак, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, встановлених обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, суд визначає розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу у сумі 15 000, 00 грн, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 937, 92 грн відповідно до квитанцій № 0.0.3986635137.1 від 05.11.2024 на суму 968, 96 грн (а.с.20) та № 0.0.4117488857.1 від 09.01.2025 на суму 968, 96 (а.с.47 зворот). Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 1 114, 30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial