Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 05 жовтня 2025 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди в якому просив суд: -Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь [PERSON] моральну шкоду у зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 16 грудня 1991 року по 30 квітня 2004 рік він працював на підземних роботах у структурному підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», про що свідчать записи про роботу та звільнення №№ 11-20 у трудовій книжці від 23 липня 1987 року. Під час роботи у структурних підрозділах підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» він отримав хронічне професійне захворювання, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 квітня 2004 року відповідно до якого у нього встановлено виникнення хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофія у вигляді правостороннього тазобедренного періартроза НФС 2 ст. вегетативно-сенсорна полінейропатія верхнії кінцівок першої-другої стадії з втраженим переферичним ангіолистоничним синдромом. Відповідно Акту заключення про наявності шкідливих умов праці: тяжка фізична праця, вимушене положення тіла, неблагополучний мікроклімат, вібрації. Згідно Акту форми П-4 причинами виникнення у хронічного професійного захворювання в результаті тривалої роботи пов`язаної з підняттям та переміщенням важкості вручну в умовах неблагополучного мікроклімату. Відповідно довідки Медико санітарної експертної комісії від 22 квітня 2004 року йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА № 994865 та № 051844 від 23.05.2018 року мене повторно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та визнано особою з інвалідністю третьої групи на строк безстроково. На зважаючи на сумлінне виконання Індивідуальних програм реабілітації інваліда його ста здоров`я постійно погіршується. З причин погіршення здоров`я вимушений постійно проходити лікування що підтверджується численними виписками з медичної картки. Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах праці, що підтверджується медичними документами та висновком профпатологічної комісії, у було встановлено такі професійні захворювання: 1.радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофія у вигляді правостороннього тазобедренного періартроза НФС 2 ст. 2. 2.вегетативно-сенсорна полінейропатія верхнії кінцівок першої-другої стадії з втраженим переферичним ангіолистоничним синдромом. Дані захворювання спричиняють для нього тривалі та постійні фізичні й моральні страждання, а саме постійний біль та фізичні обмеження. Стійкий інтенсивний біль у попереково-крижовому відділі хребта, що посилюється при русі, зміні положення тіла, під час фізичного навантаження та навіть у стані спокою. Обмеження рухливості, складність при ходьбі, підйомі по сходах, виконанні побутових справ. Потреба у регулярному медикаментозному знеболенні та проходженні фізіотерапевтичних процедур. Психоемоційні наслідки Постійне відчуття тривоги та безпорадності через усвідомлення прогресуючого характеру хвороби. Дратівливість, зниження настрою, відчуття ізольованості через обмеження рухливості. Зниження впевненості у власних силах і як наслідок відмова від активної участі у сімейному та громадському житті. Погіршення якості життя. Втрата можливості повноцінно працювати за професією, обмеження у виборі видів діяльності. Потреба у сторонній допомозі при виконанні певних побутових дій. Хронічна втома, викликана поєднанням больового синдрому та сенсорних обмежень. У зв`язку з стійким інтенсивним болем, він постійно змушений звертатись для отримання медичної допомоги, що підтверджується Виписками-епікризами з лікарні, отже вважаю що факт моральних страждань є очевидним та не потребує доказування іншими засобами доказування. За таких обставин, Відповідачем має бути відшкодована моральна шкода завдана ушкодженням здоров`я. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у нього з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто у 20004 році Як визначалося частиною 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції чинній на час заподіяння позивачу моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку), сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. За такого розрахунку максимальний розмір моральної шкоди становить 8000 грн. (мінімальна заробітна плата) х 200 = 1 600 000 грн. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Тож вважав виваженим та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн. (а.с 1-12). 27\~жовтня 2025\~року \~представником відповідача\~ через\~систему «Електронний\~суд» подано\~відзив на позовну заяву в якій просили суд відмовити в задоволенні позову оскільки позивачем не доведено що настання хронічного професійного захворювання (отруєння) заподіяно умовами виробництва , та як наслідок не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, що спричинила втрату працездатності. Також, вважали, що сума до стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн. є необґрунтованою. Позивач не навів обґрунтованих доводів чому він після спливу більше 20 років після встановлення факту втрати працездатності звернувся тільки у 2025 році до суду про стягнення вже з територіального органу Пенсійного фонду України моральної шкоди, не навів розрахунок даної суми та з чого вона складається (а.с.75-81). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 жовтня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 58). Ухвалою судді від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди (а.с. 59). У відповідності до частини тринадцятої\~статті 7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] , [INFO] , у період з 16 грудня 1991 року по 30 квітня 2004 рік працював на підземних роботах у структурному підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», про що свідчать записи в трудовій книжці від 23 липня 1987 року (а.с. 19-26). Під час роботи у структурних підрозділах підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» він отримав хронічне професійне захворювання, про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 квітня 2004 року відповідно до якого у нього встановлено виникнення хронічного професійного захворювання: радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг з вираженим статико динамічними порушеннями та стійким больовим синдромом, нейродистрофія у вигляді правостороннього тазобедренного періартроза НФС 2 ст. вегетативно-сенсорна полінейропатія верхнії кінцівок першої-другої стадії з втраженим переферичним ангіолистоничним синдромом. Відповідно Акту заключення про наявності шкідливих умов праці: тяжка фізична праця, вимушене положення тіла, неблагополучний мікроклімат, вібрації. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання в результаті тривалої роботи пов`язаної з підняттям та переміщенням важкості вручну в умовах неблагополучного мікроклімату (а.с.27-28). Відповідно довідки Медико санітарної експертної комісії від 22 квітня 2004 року йому встановлено 50 % втрати професійної працездатності (а.с. 29). Випискою з акту огляду у ВТЕК від 22.04.2004 [PERSON] було первинно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності, з повторним переоглядом 01.05.2005 року (а.с.86-87). Випискою з акту огляду у МСЕК від 12.04.2005 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2006 року. (а.с. 88-89) Випискою з акту огляду у МСЕК від 11.05.2006 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2007 року. (а.с. 90-91) Випискою з акту огляду у МСЕК від 17.05.2007 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2008 року. (а.с.92-93) Випискою з акту огляду у МСЕК від 12.05.2008 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2009 року.(а.с. 94-95) Випискою з акту огляду у МСЕК від 26.05.2009 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2011 року. (а.с.96-97) Випискою з акту огляду у МСЕК від 06.05.2011 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 15.04.2012 року.(а.с.98-99) Випискою з акту огляду у МСЕК від 23.05.2012 [PERSON] було повторно встановлено 50\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 01.05.2013 року. (а.с.100-101) Випискою з акту огляду у МСЕК від 28.05.2013 [PERSON] було повторно встановлено 40\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності з повторним переоглядом 15.04.2015 року.(а.с.102-103) Випискою з акту огляду у МСЕК від 23.05.2018 [PERSON] було повторно встановлено 40\~% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково (а.с. 104-105) Також позивачем надано медичні документи про проходження ним індивідуальної програми реабілітації інвалідів, виписки з історії хвороби, виписки з медичної карти амбулаторного хворого в період з 2004 року, 2005 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2022 рік, 2023 рік (а.с.34-55). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно частини 3статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. За правовою нормою частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За\~статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі\~ст. 3 Конституцією України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з\~дня встановлення\~йому МСЕК\~стійкої втрати\~працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця). Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду. Згідно з положеннями\~статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17. Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена\~Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у\~статті 237-1 КЗпП України. Як встановлено з матеріалів справи, позивачу первинно встановлено відсоток втрати професійної працездатності за професійним захворюванням висновком МСЕК від 22 квітня 2004 року. Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЭК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року На день встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та третьої групи інвалідності вперше (22 квітня 2004 року) передбачалося відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Згідно пункту «е» частини 1 статті 21\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(в редакції, діючій станом на 13 червня 2002 року), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Як визначалося частиною 3 статті 34\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~(в редакції, діючій станом на 13 червня 2002 року), сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі № 210/5259/16-ц). 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України. Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій. Згідно з пунктом 4.1.\~Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004\~моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.\~\~\~Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Позивачу було встановлено 50 % втрати професійної працездатності, а наразі 40%. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ч. 1\~ст.168\~ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з ч. 1\~ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. У пункті 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Закон № 1105-XIV, який визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до цих основ Законом № 1105-XIV. 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено функціонування Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України. Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій. Тому з відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, як сам факт професійного захворювання так і факт заподіяння моральної шкоди так як не надано відповідних медичних документів та не встановлено зміни у психічному стані, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок його роботи у структурних підрозділах підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» він отримав професійне захворювання про що було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 квітня 2004 року, та останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Під час визначення розміру моральної шкоди суд враховує й вину позивача у нещасному випадку. За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, а в іншій частині відмовити. Відповідно до пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164. 2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом. У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14\~пункту 164.2\~статті 164\~ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК\~України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21) У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без з утримання податку та обов`язкових платежів. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст.\~5Закону\~України «Про\~судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст.5,11,1167,1174 та

Outcome: partial