Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У жовтні 2025 року, діючи від імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , подала через суд позов до відповідача про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу позивача з відповідачем народилась донька [PERSON] , яка після розірвання шлюбу за рішенням суду від 04 березня 2019 року залишилась проживати з матір`ю, [PERSON] , на утриманні якої і перебуває, проте відповідач з грудня 2022 року ухиляється від покладеного на нього обов`язку з утримання дитини, сплачуючи по 4000,00 грн. на місяць, що значно менше ніж його місячного доходу, тому позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з грудня 2022 року в розмірі частини від заробітку щомісячно до моменту досягнення дитиною повноліття. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2025 року вказана позовна заява передана судді Центрального районного суду міста Дніпра Колесніченко О.В. 09 жовтня 2025 року. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з обміном учасниками заявами по суті справи, без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 23 жовтня 2025 року відповідач за представництва адвоката Гарманчук О.Р. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав відзив, в якому позов визнав в частині стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/6 частки усіх видів доходів (заробітку), не визнавши решту позовних вимог з тих підстав, що позивачкою не надано жодних доказів ухилення від матеріального утримання доньки, натомість відповідач щомісяця здійснює цільовий переказ в рахунок аліментів на утримання дитини в сумі 4000,00 грн., у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення аліментів за минулий період. Крім того, 1/6 від його грошового утримання військовослужбовця за мобілізацією буде достатньо для забезпечення встановленого державою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це буде сума близько 6-7 тис. грн., тоді як у нього на утриманні є двоє дітей дружини, які мешкають з ним разом та на яких він несене витрати по утриманню, мешкає за місцем служби у м. Харкові в орендованому житлі, за яке сплачує 7000,00 грн. щомісяця, а також він має вкрай незадовільний стан здоров`я, внаслідок травм отриманих під час несення служби в ЗСУ і оборони держави, у зв`язку з чим потребує постійних значних витрат на лікування та реабілітацію, що в своїй сукупності істотно впливає на його можливість сплачувати аліменти в заявленому розмірі. 31 жовтня 2025 року позивач через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому на спростування доводів відповідача про достатність аліментів у розмірі 1/6 частки від ходів відповідача на утримання доньки, навела аргументи перебування її у відпустці по догляду за дитиною до 6 років у зв`язку з такою потребою за станом здоров`я, через що фактично утримання доньки [PERSON] здійснює не батько - відповідач у справі, а її чоловік [PERSON] , який так само як і відповідач є військовослужбовцем, учасником бойових дій, за станом здоров`я визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, [INFO], навчальних центрах, при цьому зі свого грошового забезпечення сплачує аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу. Зважаючи на викладене, позивач наполягала на задоволені позову в повному обсязі. 07 листопада 2025 року відповідач за представництва адвоката Гарманчук О.Р. подав заперечення на відповідь на відзив, в якому на спростування аргументів позивачки наведено доводи про те, що оскільки позивач ні наразі, ні найближчі роки (через вагітність та пологи) власного доходу мати не буде, тобто не братиме рівної участі в матеріальному утриманні доньки [PERSON] , то справедливим і пропорційним буде визначити розмір аліментів, посильний для відповідача, що фактично складатиме 6-7 тис. грн. від його місячного доходу, зважаючи на те, що він сам потребує тривалого лікування, діагностики, реабілітації, що з часу отримання травми на службі стало постійними витратами для його бюджету. При цьому, відповідач виявив згоду на компенсацію ним половини додаткових витрат, пов`язаних з утриманням дитини, проте за умови, що такі витрати будуть належним чином підтверджені відповідними документами або доказами, які свідчитимуть про їх необхідність та фактичне здійснення, і що дозволить відповідачу розуміти реальні потреби дитини, зважаючи на те, що позивач обмежує відповідача у безпосередньому спілкуванні з донькою. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині обов`язку утримувати дитину в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), не визнавши позов в частині стягнення аліментів за минулий період та в заявленому розмірі частки доходів, у зв`язку з чим просила суд ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки в розмірі 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку). Заслухавши усні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2014 року Красногвардійським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ з вчиненням актового запису № 609, та що розірваний на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2019 року №203/403/19 (провадження № 2/0203/579/2019) (а.с. 8, 9-10). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Чечелівським районним у місті Дніпра відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 15 вересня 2017 року вчинено актовий запис 1045 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.11). 13 серпня 2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Судом встановлено, що дитина проживає і зареєстрована разом з матір`ю, обставини чого відповідачем визнані, повністю узгоджуються з даними довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР про склад сім`ї від 30 жовтня 2025 року, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2025 року № 201/7378/21 та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] 08 лютого 2025 року уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.71). Відповідач проходить військову службу за мобілізацією з 16 грудня 2022 року, з 04 березня 2024 року є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням персоналу штабу ВС 1374 (а.с.28). За даними звіту про здійснені відрахування та виплати, складеному КП «Автопідприємство санітарного транспорту» ДМР 11 грудня 2024 року за вих. № 5342 відносно працівника [PERSON] , останній працював на підприємстві до мобілізації 16 грудня 2022 року та в період з 01 січня 2019 року по 15 грудня 2022 року з його оподатковуваного доходу здійснювались відрахування аліментів в розмірі доходу на утримання дитини.(а.с.46-47). Крім того, за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2025 року по серпень2 025 року відповідачу нарахований дохід 562050,32 грн. (а.с.69). Також як видно з квитанцій, доданих до матеріалів справи, відповідач за період з січня 2023 року по жовтень 2025 року перераховував на рахунок позивачки кошти розмірі 4000,00 грн. щомісяця з визначенням призначення платежу «аліменти», отримання і цільове призначення яких визнано позивачкою (а.с.29-45) Також в судовому засіданні встановлено, що інших дітей відповідач на утриманні не має. Крім того, судом встановлено, що відповідач інвалідності не має, проте має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби та захворювання, не пов`язані з військовою службою, внаслідок чого за довідкою ВЛК від 23 травня 2025 року № 2025-0523-1120-4992-7 визнаний придатним лише до служби у військових частинах забезпечення, [INFO], ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах). Медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.50-50-зворот). У квітні 2025 року проходив стаціонарне лікування, у травні - у реабілітаційному відділенні, про що свідчать відповідні виписки з медичних карт та дані медичних досліджень (а.с.51-52, 53-58). Одночасно судом встановлено на підставі даних наказу (розпорядження) № ПОП-188/Б3 від 25 квітня 2025 року, що [PERSON] , інженер з нормування трудових процесів І категорії, перебуває у відпустці без збереження з 16 травня 2025 року по 15 листопада 2025 року, для догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку за медичним висновком № 100 від 21 квітня 2025 року, виданим Дніпровською клінічною лікарнею на залізничному транспорті філії Центру охорони здоров`я АТ «Українська залізниця» (а.с.93). 23 жовтня 2024 року Дніпровською клінічною лікарнею на залізничному транспорті філії Центру охорони здоров`я АТ «Українська залізниця» видана довідка № 350 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді [PERSON] , [INFO] , з 16 листопада 2025 року (а.с.94). За даними довідки про доходи від 20 жовтня 2025 року [PERSON] доходів за основним місцем роботи з жовтня 2024 року по вересня 2025 року не мала, як і не отримує позивач не перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та станом на 3- жовтня 2025 року не отримує ніяких виплат, що підтверджується довідкою Центрального УПСЗН від 30 жовтня 2025 року № 480 (а.с.96, 146). Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів у достатньому розмірі на утримання дитини між сторонами у даній справі фактично досягнуто не було, та письмових доказів про таке матеріали не містять. Разом з тим, в силу ст. 180 СК України обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь малолітньої дитини [PERSON] аліментів на її утримання на ім`я її матері - [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.3, ст.4, ст.5 Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Розглядаючи питання про розмір аліментів, суд, згідно положень ст.ст.183,184 СК України, враховує, що відповідач мешкає окремо від дитини, участь в її вихованні, утриманні та забезпеченні здорового розвитку достатнім і належним чином не приймає та не забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини на державному рівні, що відповідачем не спростовано та протилежного не доведено. При вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує згідно ст. 182 СК України матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, мешкає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який інвалідності не має, хоча має ряд захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби, є учасником бойових дій, є військовослужбовцем за мобілізацією та отримує стабільне грошове забезпечення, інших осіб на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, яка наразі не має самостійного доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною до шести років, державну соціальну допомогу не отримує (а.с.4), а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання єдиної малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, яка підлягає стягнення з відповідача на користь дитини [PERSON] на ім`я її матері, яка в її інтересах пред`явила позов. Доводи представника відповідача про наявність у відповідача на утриманні ще двох дітей у шлюбі з [PERSON] (попереднє прізвищу [PERSON] ) суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] , 2007 року народження та [PERSON] , 2014 рок у народження, мають батька [PERSON] , не усиновлювались відповідачем та обов`язок з їх утримання несе батько [PERSON] та мати [PERSON] , а не відповідач, у якого щодо цих дітей обов`язку з утримання за ст. 180 СК України не виникало. При цьому, на відміну від безумовного обв`язку батьків з утримання своїх дітей за ст. 180 СК України, у вітчина в силу ст. 268 СК України виникає обов`язок з утримання падчерки, пасинка виключно за умови, якщо він може надавати матеріальну допомогу. Так само суд відхиляє доводи представника відповідача про взяття до уваги при визначенні аліментів розміру заробітку чоловіка позивачки [PERSON] , який є військовослужбовцем та на утриманні якого перебуває позивачка, оскільки обов`язок з утримання своїх дітей покладається виключно на їх батьків в силу ст. 180 СК України, а не на інших осіб, не залежить від укладення шлюбу іншим з подружжя та доходів нового чоловіка (дружини). Доводи про зменшення доходу відповідача на суму орендної плати за житло у м. Харкові суд до уваги не приймає, оскільки доказів оплати таких витрат суду не надано, договір оренди житла у м. Харкові укладений [PERSON] ще 30 листопада 2024 року, тобто задовго до одруження відповідача з нею 08 лютого 2025 року і наведені витрати лише з часу одруження є спільними витратами подружжя, а не особисто відповідача, та крім того, відповідач є військовослужбовцем за мобілізацією, у зв`язку з чим має перебувати у розташуванні відповідної військової частини. При цьому, як визнала представник відповідача в судовому засіданні відповідач має на праві власності успадковану квартиру у м. Дніпрі, тобто забезпечений житлом. Доводи представник відповідача про достатність аліментів в 1/6 частці від доходу відповідача, що складатиме близько 6-7 тис. гривень і відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку суд приймає до уваги, проте відзначає, що розмір грошового забезпечення у різні місці є різним, що видно з довідки про нараховані доходи, [PERSON] є єдиною дитиною відповідача, тоді як батьки зобов`язані забезпечувати дитину у максимально можливій мірі, а не виключно на рівні прожиткового мінімуму. Доводи представника відповідача про те, що відповідач не заперечує здійснювати компенсацію додаткових витрат на утримання дитини за умови підтвердження доказами, що, на думку відповідача свідчитимуть про їх необхідність та фактичне здійснення, суд відхиляє, оскільки у даній справі вирішується спір про аліменти, а не про додаткові витрати на утримання дитини, а відповідач не позбавлений можливості звернення до органу опіки та піклування для здійснення контролю за цільовим використанням коштів аліментів в порядку ст. 186 СК України. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів за минулий період з грудня 2022 року до дня пред`явлення позову суд приходить до наступних висновків. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За вимогами ч.1 ст. 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.. В своїй позовній заяві позивачка обґрунтовує вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий період ухиленням відповідача від утримання дитини, посилаючись на те, що в ході судового розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі № 2001/7378/21 її позову до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] їй стало відомо, що відповідач отримує грошове забезпечення у зв`язку з проходженням військової служби за мобілізацією, розмір якого значно перевищує розмір заробітної плати в КП «Автопідприємство санітарного транспорту», що він приховав. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні відповідач щомісяця, починаючи з січня 2023 року по жовтень 2025 року здійснював безготівковий переказ грошових коштів на банківський рахунок з цільовим призначенням платежів - аліменти в розмірі 4000,00 грн. Жодних належних, допустимих, достатніх доказів досягнутої домовленості про інший розмір аліментів, зокрема, у частці від усіх видів доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі, позивачка у відповідності зі своїм процесуальним обов`язком за ст. ст. 13, 81 ЦЦПК України не надала, як і не надала доказів того, що вона вживала хоча б якісь заходи до отримання аліментів від відповідача на утримання дитини у більшому розмірі і не могла їх отримати. Позивачкою не надано суду доказів жодного офіційного звернення позивача до відповідача, зокрема, направлення листа, проєкту договору щодо сплати утримання на дитину на поштову чи електронну адресу, які не надано доказів згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України ухилення відповідача від підписання договору, ігнорував листи, приховував інформацію щодо свого місця перебування, тощо. Крім того, рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 10 квітня 2025 року № 201/7378/21, що набрало законної сили 04 жовтня 2025 року, [PERSON] відмовлено в задоволенні її позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] з підстав недоведеності ухилення від виконання обов`язку з виховання дитини (а.с.76-79). Таким чином, враховуючи, що доказів узгодженого позивачкою з відповідачем розміру аліментів в певній частці від усіх видів доходу, в тому числі при зміні місця роботи /служби, не встановлено, а відповідач регулярно надавав утримання дитині, хоч і в недостатньому розмірі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження аліментів за минулий час - з грудня 2022 року. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність повних вимог в цій частині, у зв`язку з чим в задоволенні останніх належить відмовити. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини, слід допустити виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial