Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник позивача за довіреністю\~Романенко М.Е., в інтересах ТОВ «Діджи фінанс», через «Електронний суд» звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.04.2016 між\~ПАТ «Банк Михайлівський»\~та\~ [PERSON] було укладено угоду №200497308 та надано кредит у розмірі 7247,72 грн., з встановленим строком користування з 06.04.2016 по 20.05.2017. 20.07.2020 ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі 910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором до відповідача. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Так, станом на 17.11.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 20038,74 грн., з яких 6628,90 грн. заборгованість за кредитом; 13409,84 грн. заборгованість за відсотками. Разом з тим, представник позивача зазначив, що на суму боргу нараховані інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов?язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №200499415 від 08.04.2016 - 20038,74 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 1802,25 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 8571,14 грн. Разом заборгованість становить - 30412,13 грн. Щодо строків позовної давності представник позивача вказав, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «Діджи фінанс») до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда». Постановою від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 визначено зокрема застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме зобов?язати ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та акт прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 - зобов?язати Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмежено відповідальністю «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічно акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимог відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «Діджb Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 ЩОДО ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс» (копії документів додаються). Саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 30412,13грн, яка складається з суми заборгованості 20038,74 грн., суми інфляційних витрат -8571,14 грн., суми 3% річних 1802,25 грн. судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Також позивач просив суд поновити строк позовної давності для подання даного позову. Крім того, матеріали справи містять клопотання [PERSON] від 03.03.2025 згідно якого вбачається, що останній просить долучити сканкопію довідки ТОВ «ФК «Фагор», ідентифікаційний код 40202955, в якій зазначено, що відповідач станом на 02.05.2018 погасив заборгованість за договором погашена в повному обсязі (а.с.134-137). Разом з тим, матеріали справи містять клопотання відповідача від 03.03.2025 про витребування доказів. З вказаного клопотання вбачається, що відповідач просить витребувати у ліквідатора ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» - арбітражного керуючого - Корницької Олени Олександрівни - належним чином завірені копії всіх наявних документів відносно договору №200497308 від 06.04.2016 року (кредитного договору), укладеному між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», в тому числі й копії документів про сплату заборгованості за цим Договором. Витребувати у ТОВ «Діджи Фінанс» (Позивача по справі) належним чином завірені та читабельні копії документів по договору №200497308 від 06.04.2016 року - заяви до банку «Михайлівський» №200497308, анкету №2632787, графік платежів по кредитному договору, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, договір добровільного страхування від нещасних випадків та фінансового ризику, договори добровільного страхування життя та всі інші наявні документи по договору №200497308 від 06.04.2016 року та сплаті заборгованості по ньому, які знаходяться у Позивача (а.с.145-149). З копії адвокатського запиту адресованого Ліквідатору ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» - арбітражному керуючому Корніцькій О.О. вбачається, що відповідач просить надати йому завірені копії всіх наявних документів щодо погашення заборгованості останнім кредитного договору №200497308 від 06.04.2016 (а.с.150-151). Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву, з якого вбачається, що останній просить відмовити позивачу в даному позові. Мотивуючи свої заперечення відповідач вказав, що дійсно 06.04.2016 між відповідачем та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений кредитний договір №200497308 на суму 7247,72 грн., з встановленим строком користування з 06.04.2016 по 20.05.2017 та зі сплатою процентів за користування. Однак, з травня 2016 ПАТ «Банк Михайлівський» перестав приймати оплати по кредитним договорам оскільки були заморожені рахунки для таких виплат. Крім того, позивач вказав, що Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2017, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019, у задоволенні позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало до порушення права, відмовлено. Справа №910/1198/16. Рішення суду набрало законної сили 03.12.2019 року. Згідно рішення суду ТОВ «ФК «Фагор» правомірно набув право бути правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» і тому я на законних підставах погасив кредит перед ПАТ «Банк Михайлівський» сплативши кошти до ТОВ «ФК «Фагор». Постановою Верховного Суду від 16.01.2020 касаційну скаргу ФГВФО задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2017 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2020 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 замінено позивача у справі - ПАТ «Банк Михайлівський» на його правонаступника - ТОВ «Діджи фінанс». Виключено ТОВ «Діджи фінанс» зі складу третіх осіб без самостійних вимог. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фіінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/11298/16 - задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «Діджи фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов?язано ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор. Зобов?язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №1 і № 2. Всі ці судові розгляди вже ніяк не вливають на відносини відповідача з ПАТ «Банк Михайлівський» по тій причині, що останній погасив борг за кредитним договором на законних підставах, законному правонаступнику. Враховуючи викладене відповідач просить відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі (а.с.179-181, 201-203). З ухвали Обухівського районного суду Київської області від 01.04.2025 вбачається, що цивільну справу за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано до Савранського районного суду Одеської області для розгляду по суті на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України (а.с.187-188). Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1377209 від 14.05.2025 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.195). Разом з тим, з відповіді Савранської селищної ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.197). Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 23.05.2025 відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 21.07.2025 за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу\~п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів (а.с. 198-199). Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Так, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації, однак, поштова кореспонденція скерована на ім`я відповідачки повернута до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за вказаною адресою (а.с.208). В подальшому слухання справи неодноразово відкладалося (11.08.2025; 10.09.2025; 03.10.2025). Відповідно до частини 3\~статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. До суду надійшло клопотання відповідача про проведення розгляду справи без його участі (а.с.211). Представник позивача, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про що свідчить довідка про доставку електронного документу до електронного кабінету ЄСІТС (а.с.213, 214). Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79\~ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Суд встановив, що згідно заяви №20049308 від 06.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір на суму 7247,72 грн. строком на 365 днів (а.с.19-20). Матеріали справи містять анкету №2632787 від 06.04.2016 в якій відповідач дав згоду на обробку персональних даних. Також, вказана анкета містить особистий підпис відповідача (а.с.21). З графіку платежу вбачається, що сума платежу за розрахунковий період становить 10861,88 (а.с.25). Згідно довідки про умови кредитування вбачається, що орієнтовна сукупна вартість споживчого кредиту (грошовому виразі) становить 4861,88 грн.; (в процентному значені) 81,03% (а.с.26). З договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 вбачається, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу згідно якого позивач набув право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» (а.с.14-17). Також, матеріали справи містять платіжне доручення №25 від 09.07.2020 згідно якого вбачається, що ТОВ «Діджи фінанс» сплатило на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» суму 5307308,39 грн. (а.с.18). Згідно договору добровільного страхування життя №NS200497308 від 06.04.2016 вбачається, що відповідач застрахований (а.с.27-28). Крім того, в матеріалах справи наявний договір добровільного страхування від нещасних випадків та фінансового ризику відповідача від 06.04.2016 та договір добровільного страхування життя за пакетом програм страхування «Персональний медичний помічник» РМР 200497308/199 від 06.04.2016 (а.с.29-30, 31-33). Разом з тим, матеріали справи містять згоду відповідача на обробку персональних даних (а.с.34). На підтвердження розміру заборгованості позивачем було надано виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 35-91). З витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 вбачається, що загальний залишок заборгованості становить 20038,74 грн., з якого 7247,72 грн. сума видачі кредиту; 6628,90 заборгованість по тілу кредиту; 13409,84 грн. заборгованість за доходами (а.с.92). Позивач надав суду власні розрахунки на інфляційні витрати згідно яких вбачається, що загальний борг за кредитним договором становить 30412,13 грн., з яких сума боргу 20038,74 грн.; інфляційне збільшення - 8571,14 грн.; штрафні санкції 1802,25 грн. (а.с.93-94). Матеріали справи містять постанову північного апеляційного господарського суду у справі №910/11298/16 від 01.07.2021 та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №66483131 від 29.12.2022 (а.с. 104-115; 112-118). З довідки ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» від 02.05.2018 вбачається, що станом на 02.05.2018 заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий (а.с.138). Матеріали справи містять фіскальні чеки Укрпошти з яких вбачається, що відповідач надсилав поштову кореспонденцію учасникам справи (а.с.139,140, 141, 142, 143, 144). З повідомлення про визнання банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» визнана банкрутом у справі №910/18839/19 від 07.12.2022, ліквідатор Корницька О.О. (а.с.152-153). Разом з тим, матеріали справи містять постанову господарського суду міста Києва про визнання банкрутом ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» (а.с.154-162). Також матеріали справи містять фіскальні чеки Укрпошти з яких вбачається, що відповідач надсилав поштову кореспонденцію учасникам справи (а.с.163,164,165, 166, 167, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174). Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 1\~статті 60 ЦПК України\~вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до положень частини 3 статті\~12, частини 1 статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з частини 6\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628\~ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою та другою статті 639\~ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частинами другою, третьою статті 1054\~ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Як встановлено матеріалами справи, 06.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200497308 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 7247,72 грн., з встановленим строком користування з 06.04.2016 по 20.05.2017, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Сторонами не заперечується укладення кредитного договору від 06.04.2016 та отримання [PERSON] кредитних коштів. Однак, [PERSON] заперечує наявність в нього заборгованості за кредитним договором у зв`язку з повним виконанням ним своїх зобов`язань з повернення коштів. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Згідно\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21). На підтвердження своєї позиції відповідач вказав на наступні обставини. Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Фагор» від 02.05.2018 адресоване [PERSON] , товариство повідомило останнього про те, що відповідно до кредитного договору № 200497308 від 06.04.2016, заборгованість у відповідача відсутня та Кредитний договір закрито (а.с. 138). Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Суд в повній мірі не може погодитись із твердженнями відповідача про виконання ним зобов`язання в повному обсязі. Кім того, суд звертає увагу, що посилання відповідача на виконання ним зобов`язання за кредитним договором № 200499672 від 09.04.2016 перед ТОВ «ФК «Фагор», не в повній мірі відповідає дійсним обставинам, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи 20.07.2020 ТОВ «Діджи фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами укладеними з ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Дата набрання законної сили вказаної постанови 01.07.2021 (а.с.104-115). Разом з тим вищевказаною постановою Північного апеляційного господарського суду визнано відсутніми у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу №1 і №2 та в договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та додатках до нього (а.с.115). Суд звертає увагу, що вказані кошти було перераховано на поточний рахунок ТОВ «ФК «Фагор», однак матеріали справи не містять доказів яке відношення вказане товариство має до кредитного договору № 200497308 від 06.04.2016. Згідно\~статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом\~статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей\~1077,\~1078 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1082 ЦК України\~передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону, заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача про те, що ТОВ «ФК «Фагор» було можливо одним із агентів ТОВ «ФК «Плеяда», оскільки вказані твердження є лише припущенням, та на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять належних та допустимих доказів. Таким чином посилання відповідача на те, що ним було виконано зобов`язання з повернення кредитних коштів за кредитним договором №200497308 від 06.04.2016 не підтверджено належними та допустимими доказами. Як передбачено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять виписку по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020 (а.с.35-91) та розрахунок заборгованості зроблений позивачем, згідно якого період прострочення грошового зобов`язання 1095 днів 20038,74 грн. (сума боргу) + 8571,14 грн. (інфляційне збільшення) + 1802,25 грн. (штрафні санкції) = 30412,13 грн. (а.с.93-94). Належним чином дослідити поданий стороною доказ (у тому числі розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатись відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд не позбавлений права, більше того, зобов`язаний, при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові. Для цього суд повинен застосувати умови кредитного договору і вимоги закону. Вказаний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 760/11927/16. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, на яку є посилання у касаційній скарзі, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц. На підтвердження позовних вимог, позивачем було надано копію договору №200497308 від 06.04.2016, виписки по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, графік платежів, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. Відповідно до заяви №200497308 від 06.04.2016, ПАТ «Банк Михайлівський» надав [PERSON] , кредит у розмірі 7247,72 грн., строком з 06.04.2016 по 06.04.2017. Відповідно до умов вказаного кредитного договору 0% до 0 місяця строку дії кредитного договору включно; 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії; разова комісія за видачу кредиту 1,5%; сукупна вартість кредиту 81,03%. Позивач у позовній заяві вказує, що станом на 17.11.2024 загальний розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем за кредитним договором становить 30412,13 грн., з яких: 20038,74 грн.\~ сума заборгованості, 8571,14 грн. сума інфляційних втрат; 1802,25 грн. сума 3% річних. На підтвердження розміру заборгованості позивачем було надано виписки по особовому рахунку відповідача. Однак суд не погоджується з вказаним розміром заборгованості, оскільки відповідно до умов договору, останній укладений 06.04.2016 по 06.04.2017, тобто датою повернення позики (останній день) є 06.04.2017. Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, банком після закінчення строку договору було нараховано відповідачу відсотки. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до підпункту 3, 4 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що умовами договору не встановлено можливості пролонгації договору та нарахування відсотків після закінчення строку договору, таким чином нарахування відсотків після 06.04.2017 є безпідставними. Таким чином надана банком виписка про наявність заборгованості за відсотками, які нараховані поза межами строку кредитного договору не може бути взята до уваги, та вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 30412,13 грн. не підлягають задоволенню. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Водночас, відповідно до пунктів 4, 8, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно з пунктами 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75\~(яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19). При цьому суд зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~(квитанція про перерахунок коштів, меморіальний ордер). Зважаючи на те, що відповідачем, у супереч статей\~12,\~81 ЦПК України, за допомогою належних доказів не підтверджено погашення заборгованості, суду не надано квитанцію про перерахунок коштів та меморіальний ордер, тому наведене унеможливлює перевірити обґрунтованість заперечення у цій частині, а відтак і встановити погашення заборгованості. Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту становить 7247,72 грн. отже, вказаний розмір заборгованості підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Щодо стягнення коштів в порядку частини 2\~статті 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду із вказаним позовом 18.11.2024 . Як вбачається з наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, банком було здійснено розрахунок за період з жовтня 2021 по серпень 2024 на суму заборгованості 20038,74 грн. Однак суд звертає увагу, що позивачем не було враховано положення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Так, відповідно до положень п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, звертаючись до суду із вказаним позовом позивачем було заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних нарахованої за період з жовтня 2021 по серпень 2024, тобто у вказаний період включено період дії воєнного стану в Україні та на розмір заборгованості, який не підтверджено належними та допустимими доказами. У частині першій\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої\~статті 264 ЦПК України\~при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Отже, з урахуванням виключення з розрахунку період дії воєнного стану в Україні, інфляційні втрати та 3% річних необхідно розраховувати наступним чином: Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від17.07.2012 № 01-06/928/2012). Отже, щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат у період з жовтня 2021 року по лютий 2024 року, суд зазначає наступне. Враховуючи викладене, основна сума заборгованості по тілу кредиту за вищевказаний період становить 7247,72 грн. Інфляційні витрати (період з жовтня 2021 по лютий 2024): жовтень 2021 100,90%; листопад 2021 100,80%.; грудень 2021 100,60%.; січень 2022 101,30%.; лютий 2022 101,60%.; березень 2022 104,50%.; квітень 2022 103,10%.; травень 2022 102,70%.; червень 2022 103,10%; липень 2022 100,70%.; серпень 2022 101,10%.; вересень 2022 101,90%; жовтень 2022 - 102,50%; листопад 2022 100,70%; грудень 2022 100,70%.; січень 2023 100,80%; лютий 2023 100,70%.; березень 2023 101,50%; квітень 2023 100,20%; травень 2023 100,50%; червень 2023 100,80%; липень 2023 99,40%; серпень 2023 98,60%; вересень 2023 100,50%; жовтень 2023 100,80%; листопад 2023 100,50%; грудень 2023 100,70%; січень 2024 100,40%. Інфляційне збільшення: 7247,72 грн. х 1,37 7247,72 грн. = 2681,66 грн. Щодо розрахунку 3% річних, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, період прострочення грошового зобов`язання з жовтня 2021 до січня 2024 становить: 7247,72 грн. х 3% х 843 : 365 : 100 = 502,18 грн. Таким чином загальна заборгованість в період прострочення грошового зобов`язання 843 днів становить: 2681,66 грн. інфляційне збільшення + 502,18 грн. 3% річних = 3183,84 грн. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів виконання позичальником своїх зобов`язань належному кредитору, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 10431,56 грн., з яких заборгованість за тілом\~7247,72 грн, інфляційні втрати\~ 2681,66 грн, 3% річних\~502,18 грн. Щодо посилання позивача на пропуск строку позовної давності суд виходить з наступного. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 ЦК України\~та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті\~260, частина третя статті\~267 ЦК України). Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини п`ятої\~статті 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267\~ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 11\~березня 2020\~року №\~211\~«Про запобігання\~поширенню на\~території України\~гострої респіраторної\~хвороби COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та відмінено з 30\~червня 2023року постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Тобто у пункті 12\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Позивач зазначив, що приналежність права вимоги за вищезазначеним кредитним договором який був предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський», та ТОВ «Діджи Фінанс» було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ «Діджи Фінанс») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 №1, укладеного між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» від 30.05.2016 №37 затверджено результати проведеної перевірки, наведені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 №1, згідно з якими встановлено нікчемність укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу від 19.05.2016 №1905, за умовами якого останній зобов?язався передати грошові кошти у розпорядження ПАТ «Банк Михайлівський», а банк зобов?язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників), яке у подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» за договором факторингу від 20.05.2016 №1. Посилаючись на нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 №1905, зважаючи на положення частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Постановою від 01.07.2021р. у справі №910/11298/16 визначено зокрема: застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов?язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №1 і №2. Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020р. не були передані ТОВ «Діджи Фінанс» Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «Діджи Фінанс» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «Діджи Фінанс». Таким чином позивач наголошує, що саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об?єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів із зверненням до суду із позовною заявою. Також, слід звернути увагу суду на позицію Верховного суду, яка була викладена в постанові по справі №679/1136/21 від 07 вересня 2022 року: «У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)... З вказаним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду 18.11.2024 року, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором, інфляційні втрати, 3 % річних. Разом з тим, в подальшому, Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до\~Податкового кодексу України\~та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктом19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~257,\~259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії». Так, 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до\~Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України»\~«Про введення воєнного стану в Україні». В подальшому, відповідно до\~Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»\~та\~від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію»\~неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації. На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено. Таким чином, з огляду на приписи статей\~256,\~257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, та набрання чинності\~Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX\~щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення ТОВ «Діджи Фінанс» із даною позовною заявою 18.11.2024, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі позивачем не пропущено. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позов ТОВ «Діджи Фінанс» є частково обґрунтованими, а тому підлягає частковому задоволенню. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Щодо судових витрат. Згідно з пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду в електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», з урахування частини 3\~статті 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідачки понесені позивачем витрати по оплаті судового збору із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 %.\~ З платіжної інструкції №10010 від 25.09.2024 установлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на суму 10431,56 грн, тобто 34,30 % від суми позову, то з відповідачки у відповідності до\~статті 141 ЦПК України\~підлягають стягненню судові витрати в розмірі 830,88 грн. (2422,40 грн. /100 х 34,30%).

Outcome: partial