Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у процесуальних заявах по суті. У березні 2024 року [PERSON] , через свого представника адвоката Бут Н.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа виконавчий комітету Самарівської міської ради, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 28.03.2025 року просила суд: - скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тип об`єкту житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, опис об`єкта: загальна площа 61,8 кв.м., житлова площа 14,3 кв.м. з побудовами: сарай В, сарай Е, вбиральня Д, зливна яма я, колодязь, ворота № 3,4, об`єкт нерухомого майна: 1952055212119, номер об`єкту в РПНВ: 18701792, номер відомостей про речове право: 33972120, припинивши право власності на нього із закриттям розділу, власником 7/9 частин якого, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, є [PERSON] , а 2/9 частин [PERSON] , на підставі договору дарування; - зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником домоволодіння за [ADDRESS] , що складається з: будинку Б1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудови б1, прибудови б1-1, вбиральні Д, сараю Е, літнього душу Ж, хвіртки, воріт, огорожі, огорожі, колонки, фундаменту 1-6, право власності на яке набуто на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.09.2020 року та договору дарування від 10.03.2023 року. Позивачка зазначає, що вказане домоволодіння побудоване її батьками, на підставі дозволу на будівництво від 12.08.1977 року № 12/551. Оскільки на території земельної ділянки площею 1004 кв.м. за адресою: [ADDRESS] знаходиться державна реєстрація будинку літ.А, позивачка отримала рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 402/0/6 від 15.07.2020 року «Про присвоєння адреси житлового будинку [PERSON] [ADDRESS] ». Відповідно до технічного паспорту від 30.04.2020 року будинку з господарськими та спорудами по [ADDRESS] по схемі розташування будівель та споруд знаходиться на земельній ділянці 1004 кв.м. наступні споруди: Б-1 житловий будинок, Д вбиральня, Е сарай, Ж літній душ (тимч.), № 1-6 споруди. Цього ж дня інженером з ІНМ Ватутіною Л.Є. було складено Акт про знесення житлового будинку та господарчих будівель по [ADDRESS] , в якому зазначено, що на момент обстеження житловий будинок літ А1, сіни а, сарай В, вбиральня Г, за адресою: [ADDRESS] , - знесені та зазначено, що акт складено для анулювання правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок та споруди. Відповідно до технічного паспорту від 14.06.2021 року будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] по схемі розташування будівель та споруд знаходиться на земельній ділянці 1004 кв.м., наступні споруди: Б1 житловий будинок, Д вбиральня, Е сарай, Ж літній душ (тимч), №1-6 споруди. У позові позивачка наполягає на тому, що будинок літ А, з надвірними спорудами: сарай В, сарай Е, вбиральня Д, зливна яма Я, колодязь К, ворота № 3,4, огорожа № 5-8, цоколь Ц по [ADDRESS] знесені ще в 2009 році, що також встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/4544/20. [PERSON] зауважує, що, згідно інформації КП «НМБТІ» ДОР» від 22.02.2018 року власниками домоволодіння станом на 29.12.2012 року є [PERSON] , яка є прабабусею позивачки та [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою матері позивачки. Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала шкуро пат [PERSON] (бабуся позивачки), яка не встигла оформити свідоцтво про право на спадщину, а після її смерті подав заяву про прийняття спадщини [PERSON] . Вже після його смерті свідоцтво про право на спадщину отримала [PERSON] . При цьому позивачка звертає увагу, що 17.08.2012 року [PERSON] прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину на інше майно спадкодавця, розташоване по [ADDRESS] . Вже після його смерті [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину, і в жодному з документів ніде не зазначено площу земельної ділянки, на якій знаходиться будинок [ADDRESS] . До спадкової справи було надано технічний паспорт від 24.02.2019 року, де зазначено вже на той час не існуючий житловий будинок зі спорудами під літ.А1 по [ADDRESS] . Земельна ділянка по [ADDRESS] межує із земельною ділянкою по [ADDRESS] , і власником цього домоволодіння є [PERSON] . Між тим, у відповідності до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстроване право власності на житловий будинок А, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., та побудови: сарай В, сарай Е, вбиральня Д, зливна яма я, колодязь к, ворота № 3,4, огорожа № 5-8, цоколь ц. Власниками неіснуючого нерухомого майна є [PERSON] 7/9 часток та [PERSON] 2/9 часток. Позивачка наполягає на тому, що подавала до ЦНАПу всі документи про знесення житлового будинку з надвірними побудовами по [ADDRESS] , однак припинення державної реєстрації права власності не за заявою власника не може відбутися, власники неіснуючого нерухомого майна відмовилися від подачі таких заявах до відповідної установи для здійснення державної реєстрації припинення права власності на нерухоме майно. Таким чином, посилаючись на вимоги ст. 347, 349, 346, ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», [PERSON] , просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , припинивши право власності на це майно за [PERSON] та [PERSON] . Далі позивачка зазначає, що після державної реєстрації права власності на будинок Б1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудову б1, прибудову б1-1, вбиральню Д, сарай Е, літній душ Ж, хвіртку, ворота, огорожу, огорожу, колонку, фундаменту 1-6, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , вона звернулася до інженера землевпорядника для оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] . Виготовивши технічну документацію, позивачка звернулася до відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, однак позивачці відмовлено в погодженні технічної документації, її повернуто на доопрацювання та повідомлено про те, зо до зазначеної площі земельної ділянки включено площу сформованої земельної ділянки по [ADDRESS] . У внесенні відомостей до Державного земельного кадастру позивачці також було відмовлено, оскільки встановлено, що земельна ділянка, яка формується, перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площа співпадає на 47,2323%. Зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281 призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, форма власності комунальна, площа земельної ділянки 0,0457 га, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Так, до матеріалів кримінального провадження виконавчим комітетом Новомосковської міської ради подано інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] не надавався дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки по [ADDRESS] , жодних дозволів та позитивних рішень по цій земельній ділянці також не приймалося. Навпаки, надано рішення № 296 від 21.12.2016 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] . На звернення позивачки надано відповідь про те, що дозвіл на відновлення меж земельної ділянки не надано, в зв`язку з подачею недостовірних відомостей, а саме в зв`язку зі знесенням будинку у 2009 році, наявністю акту про знесення. Також до матеріалів кримінального провадження подано інформацію про те, що технічна документація із землеустрою суперечить вимогам, передбаченим Закону України «Про землеустрій» та зазначено, що надати земельну ділянку у приватну власність не вбачається можливим. За таких обставин, з метою захисту своїх порушених права на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно позивачки, вона просить зобов`язати ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокатом Пташинським О.О. надано відзив на позовну заяву, доводи вкладені в якому зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами. Так, у відзиві зазначено, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідачі, як власники нерухомого майна, за своїм власним бажанням мають право визначити фактичну та юридичну долю своєї речі. Знищення майна належить до таких способів припинення права власності, коли власник за своїм бажанням, добровільно припиняє своє право власності, або ж право власності припиняється поза волею власника в результаті випадку непереборної сили або неправомірних дій інших осіб. Відповідачі такої згоди не надавали та не подавали відповідних заяв про внесення змін до державного реєстру. Крім тог, відповідачі не визнають позов і в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, оскільки діючим законодавством передбачений чіткий перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки (т.1, а.с. 107-110). Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у відзиві на позов звертає увагу на те, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть, відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. В даному випадку розробником технічної документації є ФОП [PERSON] , а реєстрація земельної ділянки була здійснена на підставі саме цієї технічної документації. Державний кадастровий реєстратор перевірив відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки здійснив державну реєстрацію спірної земельної ділянки, [PERSON] не використано процедуру внесення відомостей до державного земельного кадастру для вирішення питання по суті справи. На думку відповідача, позивачем обрано не належний спосіб захисту свого права, оскільки сам факт державної реєстрації земельної ділянки засвідчує лише її формування в натурі на місцевості та не породжує жодних обов`язків майнового характеру (т.1, а.с. 123-134). Представник виконавчого комітету Самарівської міської ради у своїх письмових поясненнях на позов звернув увагу на те, що жодні реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, а саме житлового будинку по [ADDRESS] відділом державної реєстрації виконавчого комітету Новомосковської міської ради не проводилися (т.1, а.с. 135-138). Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 29 березня 2024 року позов залишено без руху (т.1, а.с. 75). Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 12 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т.1, а.с. 95). Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 23 квітня 2024 року відмовлено позивачці у задоволенні її заяви про забезпечення позову (т.1, а.с. 98-99, матеріали апеляційного оскарження). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 23 квітня 2024 року, залишено без змін (матеріали апеляційного провадження, а.с. 111-116). Ухвалою суду від 11 червня 2024 року витребувано докази по справі (т.1, а.с. 151). Ухвалою суду від 30 липня 2024 року витребувано докази по справі (т.1, а.с. 166-167). Ухвалою суду від 04 листопада 2024 року судом вжито заходи забезпечення позову (т.1, а.с. 207-209). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2025 року ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] від 04 листопада 2024 року, залишено без змін (а.с. 52). Ухвалою Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 29 липня 2025 року витребувано копії матеріалів цивільної справи. Ухвалою суду від 14 квітня 2025 року прийнято заяву про зміну предмету позову (т.2, а.с. 86). Ухвалою суду від 03 червня 2025 року призначено розгляд справи по суті (т.2, а.с.96-97) . Позиція сторін в судовому засіданні. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідачів [PERSON] заперечував проти задоволення позову на підставі викладених обставин у відзиві на позов. Представник ГУ Держгеокадстру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, декілька разів просив відкласти розгляд, в зв`язку з його зайнятістю в інших процесах. Представник Самарівської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши показання свідків, подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).\~ Судом встановлено, що на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2020 року у справі № 183/4544/20, [PERSON] набула право власності на частину домоволодіння за [ADDRESS] , яке складається з: будинку Б-1, загальною площею 78,3 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., прибудови б-1, прибудови б1-1, вбиральні Д, сараю Е, літнього дужу Ж, хвіртки, воріт, огорожі, огорожі, колонки, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (т.1, а.с. 15-21). Власником іншої частини зазначеного домоволодіння позивачка стала, уклавши 10.03.2023 року договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В. (т.1, а.с. 22-23). Суду надано копію технічного паспорту від 30.04.2020 року будинку з господарськими та спорудами по [ADDRESS] , у відповідності до якого, згідно схеми розташування будівель та споруд, що знаходяться на земельній ділянці 1004 кв.м., зафіксовано наступні споруди: Б-1 житловий будинок, Д вбиральня, Е сарай, Ж літній душ (тимч.), № 1-6 споруди (т.1, а.с. 27-32). 30 квітня 2020 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] було складено Акт про знесення житлового будинку та господарчих будівель по [ADDRESS] , в якому зазначено, що на момент обстеження житловий будинок літ А1, сіни а, сарай В, вбиральня Г, за адресою: [ADDRESS] , - знесені та зазначено, що акт складено для анулювання правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок та споруди (т.1, а.с. 33). Відповідно до технічного паспорту від 14.06.2021 року будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] по схемі розташування будівель та споруд знаходиться на земельній ділянці 1004 кв.м., на якій розташовані наступні споруди: Б1 житловий будинок, Д вбиральня, Е сарай, Ж літній душ (тимч), №1-6 споруди (т.1, а.с. 34-38). Факт знесення житлового будинку А, надвірних побудов сараю В, сараю Е, вбиральні Д, зливної ями Я, колодязю К., воріт № 4, огорожі 5-8, цоколю Ц по [ADDRESS] у 2009 році позивачка також підтверджує актом квартального комітету (а.с. 39), актом про технічний стан будинку, складеним інженером КП НБТІ ДОР Коровіною В.О. (т.1, а.с. 45). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] також свідчили про те, що у вересні 2009 року відповідачі [PERSON] та Шкуропат знесли старий будинок та побудови, які були побудовані ще в 1945 році, та належали бабусі позивачки. Згідно інформації КП «НМБТІ» ДОР» від 22.02.2018 року, яка надавалася Новомосковській державній нотаріальній конторі на запит, власниками домоволодіння по [ADDRESS] , згідно інвентаризаційної справи, станом на 29.12.2012 року є [PERSON] 7/9 частин (на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.01.1977 року) та [PERSON] 2/9 частин (на підставі договору дарування від 31.08.2007 року (т.1, а.с. 46). Доказів наявності в інвентаризаційній справі акту про технічний стан будинку, що був складений 22.09.2014 року інженером КП НБТІ ДОР Коровіною В.О., матеріали справи не містять. Так, судом встановлено, не спростовано сторонами, що відповідачка [PERSON] набула право власності на 7/9 частин домоволодіння за [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 02.11.2019 року, а [PERSON] набула право власності на 2/9 частини цього ж домоволодіння, на підставі договору дарування від 31.08.2007 року, про що свідчить інформація з Державного реєстру (а.с. 47-48) та подана відповідачами копія свідоцтва про право на спадщину (а.с. 116) та копія договору дарування (т.1, а.с. 114-115). При цьому згідно зазначених правовстановлюючих документів, відповідачі являються власниками нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] , яке містить наступні технічні характеристики: житловий будинок А, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., та побудови: сарай В, сарай Е, вбиральня Д, зливна яма я, колодязь к, ворота № 3,4, огорожа № 5-8, цоколь ц. Аналіз поданих доказів свідчить суду про те, що станом на момент отримання у 2007 році 2/9 частин відповідачка [PERSON] отримувала в дар нерухоме майно, яке ще не було знесене, а відповідачка [PERSON] , отримуючи 02.11.2019 року свідоцтво про право на спадщину за законом не подавала нотаріусу інформацію про знесення нерухомого майна, на яке видане свідоцтво. Надаючи оцінку спірним правовідносинам (з урахуванням обраного позивачкою способу захисту порушеного, на її думку, права), суд виходить з такого. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, позивач у цій справі повинен був довести наявність факту припинення у відповідачів права власності на домоволодіння, у зв`язку з їх фактичним знищенням, а також довести порушення прав позивача на розпорядження земельною ділянкою комунальної власності. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 цього кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна. Згідно зі статтею 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. Для державної реєстрації припинення права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням подаються: 1) заява власника закінченого будівництвом об`єкта чи об`єкта незавершеного будівництва, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 2) документ, що посвідчує право власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням). Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва у зв`язку з його знищенням проводиться за наявності відомостей про факт знищення, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (пункт 75 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127). Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Запис в реєстрі не являється документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна. При цьому, наявність такого запису на момент розгляду справи в суді не є обов`язковою, оскільки положення частини другої статті 349 ЦК України було виключено з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ, який введено в дію з 21 жовтня 2019 року. В даному випадку суду надано належні та допустимі докази про те, що на момент розгляду справи в суді відбулося повне знищення об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: [ADDRESS] , а саме житлового будинку А, загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., та побудов: сараю В, сараю Е, вбиральні Д, зливної ями я, колодязю к, воріт № 3,4, огорожі № 5-8, цоколю ц. Результат аналізу зазначених вище норм права дає підстави для висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно зі статтею 349 ЦК України, є наявність встановленого факту знищення майна. Такого висновку щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов Верховний Суд у постанові від 17 січня 2019 року справа № 588/249/20 (провадження № 61-16377св20). Крім того слід зазначити, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Позивачкою не доведено, що обраний нею спосіб захисту є ефективним, таким, що відповідає змісту права чи інтересу, за захистом якого вона звернулася до суду, характеру її порушення, невизнання або оспорення. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в частині скасування державної реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тип об`єкту житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, опис об`єкта: загальна площа 61,8 кв.м., житлова площа 14,3 кв.м. з побудовами: сарай В, сарай Е, вбиральня Д, зливна яма я, колодязь, ворота № 3,4, об`єкт нерухомого майна: 1952055212119, номер об`єкту в РПНВ: 18701792, номер відомостей про речове право: 33972120, шляхом припинення права власності на нього за [PERSON] та [PERSON] із закриттям розділу. Вирішуючи позов в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Так, звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала суду технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену ФОП [PERSON] , яка не була погоджена виконавчим комітетом Новомосковської міської ради, оскільки до площі земельної ділянки по [ADDRESS] включено площу сформованої земельної ділянки по [ADDRESS] (т.1, а.с. 49-60). Варто звернути увагу на те, що присвоюючи побудовам, на які позивачка в подальшому набула право власності в порядку спадкування та на підставі договору дарування, окрему адресу за [ADDRESS] , виконавчим комітетом Самарівської міської ради та на той час фактичними користувачами земельної ділянки, яка мала єдиний номер 53, не визначили порядок користування земельною ділянкою, не встановили межі. На виконання ухвали суду про витребування доказів Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру надали технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної в натурі на місцевості громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , виготовлену на замовлення відповідачів ФОП [PERSON] (т.1, а.с. 240-250, т.2, а.с. 1-14). Згідно інформації з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку земельна ділянка з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відноситься до комунальної власності. При цьому, матеріали справи містять належні та допустимі докази про те, що дозвіл на розроблення технічної документації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , відповідним органом місцевого самоврядування не надавався. Навпаки, 21.12.2016 року Новомосковською міською радою було прийняте рішення № 296, яким відмовлено [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки площею 0,0491 га, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 176). На звернення відповідачів у 2021 році із заявами до Новомосковської міської ради про передачу у власність земельної ділянки по [ADDRESS] також було відмовлено, в зв`язку з тим, що ними подані недостовірні відомості про право власності на нерухоме майно та наявність акту про знесення будинку від 30.04.2020 року (т.1, а.с. 177-178). В свою чергу, суду не надано доказів того, що позивачці надався дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно, що належить їй на праві власності, та якому присвоєно окрему адресу: [ADDRESS] . До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 373 ЦК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Захист порушеного права особи має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Пунктом 5 ст.\~116\~Земельного кодексу\~України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. У відповідності до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За змістом абз. 1-6 частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Як слідує з приписів статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, в тому числі, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначає, що земельній ділянці присвоюється державний кадастровий номер, який є ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і який скасовується лише в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Так, відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Згідно з ч.ч.1,10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно з ч. 4. ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Пунктами 50, 51, 57, 60, 61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Відповідно до п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 року «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Судом установлено, що при реалізації права позивачки на користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне їй на праві власності нерухоме майно по [ADDRESS] , такі права оспорюються та не визнаються через наявну державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Із досліджених судом доказів, з урахуванням доведеного факту знесення нерухомого майна по [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, вбачається відсутність підстав для такої реєстрації земельної ділянки за заявами [PERSON] та [PERSON] . При цьому, проведена державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, є порушенням прав позивачки та власника нерухомого майна, яке розташоване на суміжній земельній ділянці. Як зазначав суд вище обидві сторони, не узгодивши порядок користування земельною ділянкою, яка мала єдину адресу, [ADDRESS] , порушили порядок відведення земельних ділянок із земель комунальної власності шляхом її поділу вже раніше сформованої земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем правомірно заявлені позовні вимоги про скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, однак зобов`язання вчинення такої дії ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, є передчасним, з підстав, наведених вище. Вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки поставить сторони у першочергове становище, при якому орган місцевого самоврядування, як власник земельної ділянки, а так само власники нерухомого майна та фактичні користувачі земельної ділянки реалізують своє право, в спосіб, передбачений законом. За таких обставин, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію земельної ділянки 1211900000:03:002:0281, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо судових витрат належить вирішити, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial