Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 92 992,51 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго», проте своє зобов`язання по оплаті послуг централізованого опалення та постачання гарячої води виконують неналежним чином. Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед КП «Київтеплоенерго» у споживача утворилася заборгованість по оплаті послуг центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.05.2018 року по 30.06.2025 року в розмірі 92 992,51грн., що і послугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Від представника відповідача 15.11.2025 року надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що з 17.07.2009 року її матір [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 13.03.1997 року. Станом на даний час у квартирі проживає та, відповідно, користується відповідними послугами [PERSON] , який є дідом відповідачки. 26.02.1998 року Державним підприємством газового господарства «КИЇВГАЗ» було розроблено технічні умови проектування газопостачання квартир після ремонту від 02.03.1998 року № 504/08». В подальшому за погодженням з ДП «КИЇВГАЗ» за № 38 від 04.03.1998 року МНПП «Зоря» було розроблено робочий проект газопостачання квартир після ремонту. З додержанням вимог вказаних дозвільних документів у квартирі було проведено ремонт та встановлено прилад автономного індивідуального опалення газовий котел «Viessmann Pendola». У листопаді 1998 року працівниками Державного підприємства «ЕКО», яке на той час було виконавцем комунальних послуг будинку, було здійснено відключення квартир від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. З цього моменту вказані послуги не надаються. З 01.10.2019 року надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання розпочав надавати позивач. Ані позивачем, ані її матір`ю та дідусем жодні Договори щодо надання відповідних послуг з позивачем не укладалися, будь-які дії, які свідчили б про прийняття умов цих договорів не вчинялися. 12.03.2020 року уповноваженим представником позивача інженером II категорії Кисилем А.А. проведено обстеження квартир, про що складено Акт № 19. Зі змісту вказаного Акту вбачається, що відповідно до дозвільних документів у квартирі встановлено газовий котел, опалення в квартирі та ЦПВГ від`єднано від загальнобудинкової системи. До наказу Міністерства з питань ЖКГ України від 06.11.2007 №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому. Не зважаючи на зазначені факти та норми права позивач намагається стягнути кошти за не існуючу послугу. Проте, жодний нормативно-правовий акт України не містить норм, які б зобов`язували споживачів сплачувати за не спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі вартості послуги, яка могла б була бути спожита при користуванні послугою. Відключення в квартирі стояків централізованої системи теплопостачання, та те, що вона не є споживачем вказаних комунальних послуг не зобов`язана оплачувати ті послуги, які не отримує і якими не користувалась, просить суд відмовити в задоволені позовних вимог до неї про стягнення суми боргу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2025 року було відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення ( викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до абзацу 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що з 01.05.2018 року КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: 1. З 01.05.2018 до 31.10.2021 є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ). 2. З 01.11.2021, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила 630). Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова КМУ від 11.12.2019 № 1182) та Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова КМУ від 21.08.2019 року № 830). Відповідно до вимог вказаних вище нормативно - правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ, надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. На виконання вимог законодавства, КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені: 1. договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (надалі - Договір). 2. щодо договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ повідомляємо наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/. Свіченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг Споживачем. Як вбачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва від 17.07.2025 року, відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 26.03.2011 року. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 споживачем послуг з ТЕ/ПГВ. Доводи відповідача щодо того, що вона у квартирі не проживає та, відповідно, житлово-комунальними послугами не користується, не береться судом до уваги з врахуванням наступного. П.5 ст.1 цього Закону передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 цього закону індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За змістом п.6 ч.1 ст.7 Закону споживач має право: на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Документального підтвердження того, що відповідач не проживає у квартирі, та, відповідно, житлово-комунальними послугами не користується, а відтак статусу споживача житлово-комунальних послуг не має, не подано. Доводи відповідача про відключення в її квартирі стояків централізованої системи теплопостачання і невикористання нею послуг позивача виключають її обов`язок з їх оплати та виставлення заборгованості перед позивачем за ці послуги, є необґрунтованими з огляду на наступне. Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, встановлення в квартирі приладу автономного індивідуального газового котла «Viessmann Pendola» мало місце в 2009 році. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулювалося Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630(із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), та "Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання", затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4(із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06 листопада 2007 року № 169, який набув чинності з 09 грудня 2007 року) та діяв до 26 липня 2019 року. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 із змінами, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п. 24- 25). Згідно з п. 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Отже, відключення від мереж централізованого теплопостачання окремих квартир (після 09 грудня 2007 року), а також відключення будинків без урахування оптимізованої схеми теплопостачання є порушенням вимог чинного законодавства. За Цивільним кодексом України ( ч.2 ст.382) система опалення відноситься до сантехнічного обладнання і належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири. Невмотивоване змінення системи опалення порушує права інших співвласників. При цьому слід зазначити, що переобладнання системи опалення призводить до розбалансування внутрішньобудинкової системи опалення, яка відноситься до інженерної системи будинку, як цілісного майнового комплексу. Згідно з вимогами відповідних будівельних норм при проектуванні будинку, в якому передбачається централізоване теплопостачання, всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно ув`язані для забезпечення стабільної роботи внутрішньо будинкової системи загалом. Будь - яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від`єднання від системи централізованого опалення) погіршує роботу системи загалом, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимим за Цивільним кодексом України. З метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до Порядку було внесено принципові зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів. Згідно з п. 1.2 Порядку, відключення від системи централізованого теплопостачання відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Відповідно до п.п. 2.1-2.2.2 Порядку для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП, в якій зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї, та у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньо-квартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. У п.п. 2.3-2.7 Порядку визначено, що отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект також узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП (додаток 4) і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Пунктом 2.6 Порядку, в редакції, що діяла до 06 листопада 2007 року, було передбачено, що по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання населенню послуг з централізованого теплопостачання (п. 2.7 Порядку). Разом з тим, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до вказаних Порядків, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. В листі Національної комісії за № 3295/15/61-15 від 08 квітня 2015 року зазначено, що датою відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання є дата протоколу постійно діючої міжвідомчої комісії про затвердження відповідного акту про відключення. Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, у листопаді 1998 року працівниками Державного підприємства «ЕКО», яке на той час було виконавцем комунальних послуг будинку, було здійснено відключення квартири від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання. [PERSON] звернувся до КП «Київтеплоенерго» із заявою про засвідчення факту відключення квартири від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. У відповідь на цю заяву працівниками КП «Київтеплоенерго» та СП «Енергозбут» складено Акт обстеження від 12.03.2020 року. Зі змісту акту обстеження квартири від 12.03.2020 року вбачається, що відповідно до дозвільних документів у квартирі встановлено газовий котел, опалення в квартирі та ЦПВГ від`єднано від загальнобудинкової системи. В квартирі встановлено обладнання індивідуального опалення з використанням приладу автономного індивідуального опалення, газового котла «Viessmann Pendola» згідно проекту. На підтвердження факту введення в експлуатацію системи автономного опалення з 2009 року представником відповідача надано технічні умови від 02.03.1998 року № 504/08», розроблені Державним підприємством газового господарства «КИЇВГАЗ»; робочий проект газопостачання квартири після ремонту за погодженням з ДП «КИЇВГАЗ» за № 38 від 04.03.1998 року ; Акт обстеження від 12.03.2020 року; Договір № 190810027 від 17.02.2009 року про надання послуг з газопостачання., укладений між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Кивїгаз». Натомість, відповідачем не надано, і у матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири за адресою: [ADDRESS] від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. Таким чином, процедура відключення від мереж централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] була проведена з порушенням вище передбаченого законодавством Порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання "місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерел теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з п. 22 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві у багатоквартирному будинку послуги з централізованого опалення є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в мережах квартири свідчить про виконання послуг підприємством. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1706цс15 та від 13.04.2011р. у справі № 6-1192цс15. Також в постанові Верховного суду України від 26.09.2012 року по справі 6-96/с сформульована наступна правова позиція, яка підлягає застосуванню у цій справі, відповідач при відключенні повинен дотримуватися Порядку відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення, затвердженого Наказом МінЖКГ від 22.11.2005р. №4 (із змінами, внесеними наказом МінЖКГ від 06.11.2007р. №169, який набув чинності з 09.12.2007р.). Крім того, Верховним судом України по цій справі зроблено висновок, що відключення від мереж централізованого опалення можливо будинку в цілому, а не окремої квартири. В ухвалах Верховного Суду України від 23.03.2011р. №6-29738св10 та 13.04.2011р. №6-423св09 зроблено висновок, що самовільне відключення від мереж ЦО та ГВП забороняється. А відключення опалювальних приладів без дотримання встановленого для цього порядку не є підставою для звільнення від оплати фактично наданих, але не використаних послуг. Крім того, зроблено акцент на тому, що допустимим доказом відключення від мереж централізованого опалення є акт про відключення, складений відповідно до порядку за присутності повноважних осіб та затверджений на засіданні Комісії з розгляду питань щодо відключення від мереж теплопостачання. Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому вона є споживачем житлово-комунальних послуг. Між комунальним підприємством та позивачем встановилися договірні відносини з приводу надання теплової енергії. Проте, відсутність приладів опалення не є доказом відключення квартири позивача від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання йому послуг з постачання тепла. Отже, самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією. Відповідачем не надано жодного допустимого доказу на підтвердження ненадання відповідачем послуг теплопостачання згідно чинного законодавства, та доказів на підтвердження належної реалізації свого права на відключення від централізованого теплопостачання. Крім того, згідно із Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 року, та Методикою розподілу обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358) користувачам такої квартири нараховується оплата за послуги з опалення місць загального користування і допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку (абонплата). Так, будинок за адресою: [ADDRESS] відноситься до 1-5 поверхової забудови, а тому частка теплової енергії, яка припадає на витрати з функціонування внутрішньо будинкової системи опалення, становить 25 % від теплової енергії на опалення. Із врахуванням цього обсягу спожитої теплової енергії на потреби було розраховано обсяг спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби та проведено нарахування для кожної квартири. Відповідно до п. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Наведене також передбачено Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ №830від 21.08.2019року. Відповідно до пункту 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Відповідно до пункту 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, плата за послугу, абонентське обслуговування та плата за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однієї сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, зокрема, ненадання послуг може бути підтверджено згідно чинного законодавства тільки актом про відключення від мереж ЦО і ГВП. Неможливість отримувати якісні послуги з централізованого опалення пов`язане саме з діями відповідача, які відбулись внаслідок неузгодженого переобладнання системи централізованого опалення. Ч. 1ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно д ост. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що позивач виконав взяті на себе договірні зобов`язання перед відповідачем та здійснив постачання теплової енергії та надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , водночас відповідач своїх зобов`язань не виконав та не оплатив вартість наданих послуг у повному обсязі, чим порушив вимоги Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Від`єднання квартири відповідача від мереж централізованого опалення здійснено відповідачем самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Хоча відповідач не отримував у квартирі послуг централізованого опалення, однак ці обставини настали внаслідок самовільного порушення Порядку відключення від мереж централізованого опалення самим відповідачем і встановлення у квартирі альтернативного опалення, тому ці обставини не виключають її обов`язку оплатити послуги теплопостачання позивачу. Разом з тим, відповідачем не представлено доказів, що послуги з централізованого опалення не надавалися в цілому у будинку, зокрема не опалювалися місця загального користування. Відповідачем не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості з надання послуг теплопостачання. Враховуючи викладене , суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 92 992,51 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 3028 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved