Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 21.11.2024 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 09357-02/2024 в розмірі 17\~500,00 грн., за Договором позики № 32101-02/2024 в розмірі 35\~000,00 грн., за Кредитним договором № 08479-12/2020 в розмірі 13\~946,80 грн., за Кредитним договором № 01631-03/2024 в розмірі 22 000,00 грн., за Кредитним договором № 06714-03/2024 в розмірі 20 000,00 грн., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3028,00 грн., оскільки останній не виконує умови договорів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № 09357-02/2024 про надання фінансового кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту у сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування та зі встановленим строком. При цьому, 28.05.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на підставі договору факторингу № 28052024 передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 09357-02/2024 в розмірі 17 500 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, 29.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір № 32101-02/2024 про надання фінансового кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту у сумі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування та зі встановленим строком. При цьому, 29.07.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на підставі договору факторингу № 29072024 передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 32101-02/2024 в розмірі 35 500 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 000 грн. - сума заборгованості за відсотками. 13.12.2020 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №08479-12/2020, який підписаний електронним підписом, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало [PERSON] фінансовий кредит в безготівковій формі на суму 4000 грн., далі 11.08.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору №08479-12/2020 в розмірі 13\~946,80 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9946,80 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також, 04.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 01631-03/2024, який підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надало [PERSON] фінансовий кредит у безготівковій формі на рахунок відповідача, у сумі 5\~500,00 грн., зі встановленою денною процентною ставкою та зі встановленим строком повернення. При цьому, 25.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 01631-03/2024 в розмірі 22\~000,00 грн., з яких: 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16\~500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 07.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 06714-03/2024, який підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надало [PERSON] фінансовий кредит у безготівковій формі на рахунок відповідача, у сумі 5\~000,00 грн., зі встановленою денною процентною ставкою та зі встановленим строком повернення. При цьому, 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 06714-03/2024 в розмірі 20\~000,00 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~000 грн. - сума заборгованості за відсотками. \~ \~ \~ \~З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитними договорами в розмірі 108\~446,80 грн. Також позивач зазначив, що Позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Позичальник обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Позичальника, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Позичальник зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Позичальника. Сторони домовилися, що всі документи щодо надання кредиту підписуються Позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У заявці Позичальник зобов`язаний вказати повні, точні і достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття Первісним кредитором рішення про надання кредиту. Заповнюючи Заявку, Позичальник дає свою згоду на передачу Первісному кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором. Первісний кредитор має право зателефонувати Позичальнику за телефонним номером, вказаним в заявці, як для підтвердження повноти, точності, достовірності зазначеної в заявці інформації, так і для отримання інших відомостей, які необхідні для прийняття рішення про надання кредиту. Сторони дійшли згоди, що всі завершені дії в Особистому кабінеті в ІТС Первісного кредитора визнаються вчиненими Позичальником. При заповненні форм заявки Позичальнику необхідно внести всі обов`язкові дані, включаючи ПІБ, ІНН, адресу, суму бажаного кредиту, реквізити банківської картки, номер мобільного телефону та ін. На підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Первісного кредитора здійснює реєстрацію заявника на Сайті Первісного кредитора і формує Особистий кабінет Позичальника. Приймаючи Заявку до розгляду, Первісний кредитор не приймає на себе зобов`язання надати кредит. Таким чином, Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного клопотання Відповідача не містить. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19.12.2020 до 30.06.2023 на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ№ 392 від 20.05.2020,№ 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу Covid-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають і строки позовної давності. Всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 679/1136/21, який відповідно положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом під час розгляду даної справи. 15.03.2022 Верховною радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022. Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Враховуючи вищезазначені норми Позивач зазначає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущені. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, суть яких зводиться до наступного. Позовну заяву не визнає в повному обсязі з наступних підстав в матеріалах позовної заяви відсутні, а отже суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази укладення кредитних договорі та перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 Цивільного кодексу України. Реквізити його повного карткового рахунку, як позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах позовної заяви не міститься. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~На думку відповідача, вважати відомості про те, що він пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнював анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначав реквізити картки для отримання кредиту) підтверджував номер мобільного телефону, ознайомлювався з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснював акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписував договори одноразовими ідентифікаторами, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», представленими стороною позивача належними, допустимими, достатніми доказами не доведено і факту укладання кредитних договорів саме ним [PERSON] не підтверджує. Крім того, відповідач вважає, що будь-який формуляр заяви на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація (автентифікація) якої здійснена з дотриманням вимог Закону, та який би був підтверджений і сумнівів у суду не викликав, в матеріалах справи відсутній. З огляду на зміст позовних вимог позивача та доданих до нього в якості письмових доказів, будь-яких документів що підтверджують особу відповідача як особу позичальника, в матеріалах справи відсутні. Саме тільки зазначення в кредитних договорах персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію мене як фізичної особи. Крім того, в позовних вимогах позивача та доданих до нього в якості письмових доказів, відсутні будь-які докази про те, що веб-сайти в мережі Інтернет фінансових установ належить саме цим фінансовим установам, як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що я отримував смс-повідомлення з одноразовими ідентифікаторами. Посилання позивача на заповнення відповідачем, як позичальником форм на сайтах фінансових компаній із зазначенням власної банківської картки нічим не доведені та не підтверджені. Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Також відповідач заявив про застосування позовної давності за Кредитним договором № 08479-12/2020. Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Грибанов Д.В. не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просив розглянути справу за його відсутності за наявними матеріалами з урахуванням його позиції викладеній у відзиві на позов та додаткових пояснень. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2025 справу призначено до розгляду 15.05.2025 на 10-30 год. в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників процесу. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Висновки та мотиви суду. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір №09357-02/2024 про надання фінансового кредиту, які підписані одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту № [NUMBER] (п. 1.6), у сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% в день (стандартна процентна ставка), що складає 136333,96% річних строком на 100 днів. 28.05.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на підставі договору факторингу № 28052024 передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 09357-02/2024 в розмірі 17 500 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками. 29.02.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено Договір №32101-02/2024 про надання фінансового кредиту, які підписані одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту № [NUMBER] (п. 1.6), у сумі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% в день (стандартна процентна ставка), що складає 136333,96% річних строком на 100 днів.. 29.07.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» на підставі договору факторингу № 29072024 передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 32101-02/2024 в розмірі 35 500 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25 000 грн. - сума заборгованості за відсотками. 13.12.2020 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №08479-12/2020, який підписаний електронним підписом, відповідно до якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало [PERSON] фінансовий кредит в безготівковій формі на суму 4000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,20 % на добу, що складає 803,000000000001 % річних, строком на 30 днів, до 11.01.2021 та перераховано кошти в сумі 4000 грн. на банківську картку № [NUMBER] . 11.08.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №11082021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору №08479-12/2020 в розмірі 13\~946,80 грн., з яких: 4000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9946,80 грн. - сума заборгованості за відсотками.. 04.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 01631-03/2024, який підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту № [NUMBER] (п. 1.6), у сумі 5500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% в день, що складає 101094,05% річних строком на 120 днів. 25.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 01631-03/2024 в розмірі 22\~000,00 грн., з яких: 5500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16\~500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 07.03.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 06714-03/2024, який підписаний електронним підписом відповідача, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» надало відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на платіжну карту № [NUMBER] (п. 1.6), у сумі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50% в день, що складає 101094,05% річних строком на 120 днів. При цьому, 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Кредитному договору № 06714-03/2024 в розмірі 20\~000,00 грн., з яких: 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~000 грн. - сума заборгованості за відсотками. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не надано доказів отримання новим кредитором прав вимоги суд зазначає наступне. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Також суд зазначає, що відповідно до ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Тому судом цілком правомірно прийнято до розгляду позовну заяву про стягнення з відповідача заборгованості за 5 кредитними договорами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Важливо, що у разі підписання договору одноразовим ідентифікатором система фіксує всі технічні параметри дії: час, IP-адресу, ідентифікатор пристрою тощо. Ці дані виступають доказами в разі судового спору й підтверджують, що правочин справді був укладений конкретною особою. Ключове значення має доведення факту автентичності дій сторони, тобто, що саме ця особа здійснила вхід у систему, отримала код підтвердження, ввела його й прийняла умови договору. Для цього можуть використовуватись такі докази: ?журнали подій системи (лог-файли); ?записи серверів про час і IP-адресу входу; ?відомості про надсилання смс-коду на конкретний номер телефону; ?банківські чи фінансові транзакції, які підтверджують отримання або використання коштів, оплату товару чи послуг. Водночас, сам факт використання одноразового ідентифікатора не створює презумпції правомірності договору. Суд оцінює усі докази в сукупності. У постанові Верховного Суду від 29.05.2024\~у справі\~№545/1750/21 наголошено, що суди не можуть автоматично визнавати договір дійсним лише на підставі того, що він укладений через особистий кабінет або підтверджений смс-кодом. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатори електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цих одноразових ідентифікаторів, а також у справі відсутні докази реєстрації саме відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивачів. Сам факт існування електронного договору не є достатнім доказом його укладення саме відповідачем. Сторона, яка посилається на електронний договір підписаний одноразовим ідентифікатором має довести: ?факт реєстрації особи у відповідній системі; ?факт отримання саме нею одноразового ідентифікатора (смс-коду чи пароля); ?технічну можливість системи ідентифікувати користувача; ?факт виконання умов договору (поставка товару, надання послуг, онлайн страхування чи кредитування). Крім того, навіть якщо договір містить електронні «підписи» сторін, суд зазначає, що описаний алгоритм дій використання одноразового ідентифікатора (введення коду, натискання кнопки тощо) сам по собі не підтверджує, що саме позичальник використав ідентифікатор, а не інша особа. Більше того, ненадання суду позивачем технічних доказів (журналів авторизацій, IP-адрес, даних про передачу коду) є підставою для сумнівів у дійсності договору. Неможливість кредитора підтвердити технічну ідентифікацію користувача свідчить про недоведеність факту укладення договору саме з конкретною особою. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке отримало право вимоги до відповідача згідно договорів факторингу). Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від позивача, а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, створив заяву в особистому кабінету, отримав смс про схвалення своєї заяви, отримав в особистий кабінет договір (оферту) та підтвердив, що ознайомився з такою офертою, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора. Також факт отримання повідомлення від ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із одноразовим ідентифікатором, та прийняття пропозиції (оферти) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачами одноразового ідентифікатора заперечується відповідачем, що підтверджується змістом відзиву на позов та додатковими поясненнями відповідача наданими суду. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Для доведення факту перерахування коштів відповідачу фінансовими установами позивачем надані довідки від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (сервіс онлайн платежів iPay.ua) про зарахування коштів на банківську картку № [NUMBER] та довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» про зарахування коштів на банківську карту № [NUMBER] . Натомість зазначені документи не можуть бути належними доказами перерахування коштів відповідачу на виконання умов кредитних договорів з підстав зазначених вище. Отже, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які б були допустимими доказами отримання позичальником кредитних коштів за умовами зазначених кредитних договорів, не доведено факту перерахування коштів на рахунок, відкритий у банківській установі саме на ім`я [PERSON] , враховуючи також, що останній не визнає факту отримання коштів. Розрахунок заборгованості, що наданий разом з позовною заявою, також не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже сам по собі не є належними доказом наявності заборгованості. Розрахунок складений самим позивачем, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів щодо видачі кредитних коштів, не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит та наявності заборгованості перед позивачем. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини. Разом з тим отримавши через систему «Електронний суд» відзив відповідача на позовну заяву, в якій відповідач заперечує факт отримання коштів, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. Позивач просив також розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, клопотання про надання суду додаткових доказів, витребування відповідних доказів та інших документів не заявляв. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3\~ст. 13 ЦПК України). Суд діє у спосіб, визначений\~Цивільним процесуальним кодексом України\~та не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки. Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції. У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду. Наведена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17 (провадження №61-12580ск19). Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності та взаємозв`язку, приймаючи до уваги недоведеність позивачем підпису відповідачем кредитних договорів, недоведеність видачі ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» відповідачу кредитних коштів за умовами зазначених вище договорів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача за кредитними договорами заборгованості в повному обсязі. При цьому суд керується висновками та рекомендаціями ЄСПЛ, висловлених в рішенні Суду у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, в п.58 якого зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» залишені без задоволення, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 526, 549, 610, 611, 626, 627, 628, 1050, 1054, 1082 ЦК України,

Outcome: dismissed