Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

11.04.2024 року адвокат Гарбузко О.М., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, яким позивається до Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа Друга київська державна нотаріальна контора. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представником позивача [PERSON] - адвокатом Гарбузком О.М. зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , котра була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя, а саме 01.06.2015 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори було посвідчено заповіт, яким [PERSON] заповідала належне їй майно на користь сина [PERSON] , котрий 31.05.2023 року звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, до майна померлої відкрито спадкову справу за №308/2023. 21.12.2023 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано [PERSON] рішення про відмову в проведенні реєстрації дій з підстав ненадання заявником документів, котрими б було посвідчено прийняття в експлуатацію об`єкта або реквізити та відомості про суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництва об`єкта в експлуатацію, а також письмову згоду всіх співвласників закінченого будівництва об`єкта на проведення його реконструкції. 01.03.2024 року Другою київською державною нотаріальною конторою прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю документів, що , посвідчують право власності померлої на зазначений житловий будинок, а також у зв`язку з відсутністю реєстрації такого права власності, відповідно до вимог чинного законодавства. Право власності спадкодавиці [PERSON] на спадкове майно, яким є житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. підтверджується: виданим 27.01.2011 року витягом про державну реєстрацію прав КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» згідно мирової угоди від 17.09.2010 року на частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №844 від 28.10.2010 року про присвоєння адреси спареному житловому будинку по [ADDRESS] , відповідно до якого [PERSON] встановити номерний знак на спареному житловому будинку у відповідності до існуючих стандартів; інформаційною довідкою виданою 13.07.2023 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації ПБ-2023 №688 про те, що за даними реєстрових книг бюро 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі мирової угоди від 17.09.2010 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2010 року, зареєстровано в бюро 27.01.2011 року за реєстровим №14760; довідкою ПБ-2023 №687 від 17.08.2023 року виданою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» про показники об`єкта нерухомого майна відповідно до технічної інвентаризації від 21.06.2023 року будинок за адресою [ADDRESS] має загальну площу 80,6 кв.м., житлову площу 35,1 кв.м. загальна площа змінилась в результаті уточнення лінійних розмірів, згідно рішення Київської міської ради №5958/5999 від 17.12.2015 року [ADDRESS] ; технічним паспортом на житловий садибний будинок за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80,6 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. Представник позивача стверджує, що надані ним докази є підтвердженням того, що померла [PERSON] володіла, користувалась та розпоряджалась житловим будинком [ADDRESS] , який на законних підставах виділений в окремий будинок з частини спареного житлового будинку, однак за життя не зареєструвала право власності. Заповіт [PERSON] є дійсним, судові спори щодо нього відсутні. Строк для прийняття спадщини сплив 24.04.2023 року. Інших спадкоємців по закону або по заповіту по даній справі немає. Просив визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 80,6 кв.м., житловою площею - 35,1 кв.м.. Провадження у справі було відкрито 12.06.2024 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 15.04.2024 року. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 28.10.2024 року представником відповідача Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач просить ухвалити судове рішення з урахуванням доказів, наявних у справі за відсутності представника Київської міської ради. 30.10.2024 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 14.10.2025 року присутній позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гарбузко О.М. заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримали, просили позов задовольнити. 09.10.2025 року представник відповідача Київської міської ради Горбачова І.В., звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за позовом [PERSON] за її відсутності. Третя особа Друга київська державна нотаріальна контора про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Врахувавши думку позивача [PERSON] та його представника - адвоката Гарбузка О.М., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 23.10.2022 року. Актовий запис про смерть № 19980 було складено 23.10.2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За життя, а саме 01.07.2015 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належні їй грошові кошти в сумі 2 000 доларів США заповідала своїй дочці [PERSON] , а все інше її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за Законом матиме право заповідала своєму сину - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори. (а.с.19). Заповіт є дійсним, судові спори щодо нього відсутні. 31.05.2023 року [PERSON] звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яка була зареєстрована у спадковому реєстрі за №70724106, у нотаріуса за №308/2023 (а.с.20). 01 березня 2024 року державним нотаріусом Шершун О.В. Другої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову №839/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій за заявою [PERSON] для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] у зв`язку з відсутністю реєстрації такого права власності, відповідно до вимог чинного законодавства. (а.с.24-25). Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України). Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до правил ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, позивач стверджує, що його матері [PERSON] , котра померла [INFO] на праві власності належав житловий будинок , право власності на який нею не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218, ч. 5 ст. 1268, ч. ч. 1, 3 ст. 1296, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину; спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно п. п. 4.15, 4.18 п. 4, глави 10 розділу ІІ, п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації (за винятком земельної ділянки), проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно та витяг з Реєстру права власності; документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Як вбачається з матеріалів справи постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право спадкування на будинок [ADDRESS] з тих підстав, що спадкодавець [PERSON] не зареєструвала своє право власності на зазначене нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства. Правилами частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відмова у видачі Свідоцтва про право на спадщину, за законом порушує права позивача на оформлення своїх спадкових прав і здійснення відповідної реєстрації цього права у визначений чинним законодавством спосіб. Правилами статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як видно зі змісту ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року у справі №2-1807/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання права власності права власності на частину домоволодіння та виділення частки в натурі та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності про поділ будинковолодіння в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у користуванні водопровідними мережами судом затверджено мирову угоду відповідно до умов якої за [PERSON] було визнано право власності на частину будинковолодіння [ADDRESS] . Будинковолодіння [ADDRESS] було поділене в натурі з виділенням [PERSON] приміщення загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., а також сараю під літерою «Б» площею 14,9 кв.м. та гаражу під літерою «Е» площею 10,9 кв.м.. За [PERSON] визнано право власності на приміщення в будинку [ADDRESS] , що значиться під літерою «А», загальною площею 81,9 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м.,. (а.с. 40-45). Судом також встановлено, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] було виконано на земельній ділянці, котра була виділена під індивідуальну забудову рішенням №1846 виконавчого комітету Кагановичської районної ради депутатів трудящих міста Києва від 16 грудня 1949 року, будівництво розпочато у січні 1950 року і закінчено в липня 1959 року, будинок прийнятий в експлуатацію інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва 26.12.1959 року. (а.с. 146- 150). За даними витягу № 28807187 від 27.01.2011 року об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за №32746091, номер запису: 14760 в книзі д.184 на праві власності за [PERSON] на підставі мирової угоди від 17.09.2010 року, затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва 17.09.2010 року, форма власності приватна, частка . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 27.01.2011 року (а.с.39). КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 13.07.2023 року було видано інформаційну довідку ПБ-2023 №688 про те, що згідно з даними реєстрових книг бюро, частки житлового будинку [ADDRESS] на праві власності зареєстрований за [PERSON] на підставі мирової угоди 17.09.2010 затвердженої ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.09.2010, зареєстровано в бюро 27.01.2011, за реєстровим №14760. Інші частини житлового будинку не зареєстровані (а.с 49). 17.08.2023 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» було видано довідку ПБ-2023 №687 про показники об`єкта нерухомого майна за даними якої, відповідно до проведеної технічної інвентаризації від 21.06.2023 року будинок за адресою [ADDRESS] має такі показники: загальна площа - 80,6 кв.м., житлова площа - 35,1 кв.м., Також повідомлено, що загальна площа змінилась в результаті уточнення лінійних розмірів., а згідно рішення Київської міської ради №5958/5999 від 17.12.2015 року [ADDRESS] . (а.с.60). Наразі судом встановлено, що право приватної власності [PERSON] на частки житлового будинку [ADDRESS] було зареєстровано в установленому законом порядку на підставі зазначеної вище ухвали суду про затвердження мирової угоди КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 27.01.2011 року, а реєстрація прав на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є обов`язковою з 01.01.2013 року, коли була запроваджена нова система реєстрації. Однак, права, які виникли до 01.01.2013 року залишаються дійсними, якщо вони були зареєстровані відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2020 року в справі № 175/1941/16-ц зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Тобто, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у разі їх відсутності - відповідний орган місцевого самоврядування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, приймаючи до уваги, що право власності [PERSON] на спадкове майно - будинок [ADDRESS] ) 27.01.2011 року було зареєстровано в установленому законом порядку КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», відповідно позивач [PERSON] позбавлений можливості на вимогу нотаріуса, для видачі йому свідоцтва про право власності на це спадкове майно, надати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , а у інший спосіб позивач позбавлений права оформити свої спадкові права на спадщину, суд вважає, що вимоги є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо повернення позивачу понесених судових витрат при зверненні до суду з позовом відповідно до правил статті 141 ЦПК України не вирішується судом, оскільки позивач не просив про це суд. На підставі викладеного,

Outcome: approved