Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Зміст спору. 16 вересня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через свого представника Соломко Анастасія Геннадіївна звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 50000 гривень 00 копійок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1401-5983, за умовами якого відповідачці надано споживчий кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 10000 грн., із заявленим строком кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, з зниженою ставкою 1,2 % та зі стандартною ставкою 1,50 %, в день, комісія за вибачу кредиту 15,00%. ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на 26.08.2025 року виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 56080,00 грн. з яких: прострочена заборгованість 10000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 44580,00 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 1500,00 грн. Однак, до відповідачки застосовано програму лояльності за нарахованими процентами та комісією, у зв`язку з чим списано частину боргу. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 50000,00 грн. з яких: прострочена заборгованість 10000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40000,00 грн., а також судові витрати по справі. Позиції учасників процесу. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду від відповідача не надходило, відзив на позов не подавала. Про дату час та місце розгляду справи був належним чином повідомлена у відповідності до вимог ЦПК України, про що в матеріалах справи містяться відповідно докази, зокрема рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 29 травня 2024 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1401-5983, за умовами якого відповідачу надано кредит для задоволення особистих потреб у розмірі 10000,00 грн., із заявленим строком кредитування на 300 днів (дата повернення кредиту 24.03.2025 року), зі зниженою ставкою 1,20 % та зі стандартною ставкою 1,50 %, денна процентна ставка 1,388% (а.с.12-21). Договір № 1401-5983 від 29 травня 2024 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора С9994. У п.13 Договору сторони вказали свої реквізити, зокрема відповідачем було зазначено свої анкетні та паспортні дані, РНОКПП, електронна адреса та номер особистого електронного платіжного засобу [NUMBER] , на який в подальшому було перераховано кредитні кошти в розмірі 10000 грн, що підтверджується також листом повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.35-38). Підписуючи договір № 1401-5983 від 29 травня 2024 року позивач також підписав правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «На все» (одноразовий ідентифікатор С9994), а також паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (одноразовий ідентифікатор А9994). Отже, [PERSON] ознайомилася із умовами та порядком надання кредиту та підтвердила свою згоду на приєднання до умов кредитування та отримання кредитних коштів. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № 1401-5983 від 29 травня 2024 року заборгованість [PERSON] станом на 26 серпня 2025 року становить 56080 грн., яка складається із основного боргу в розмірі 10000,00 грн, залишку відсотків в розміні 44580,00 та комісії 1500,00 грн (а.с.39-41). У своїй позовній заяві позивач вказує, що до відповідача застосовано програму лояльності, правила яких долучені до матеріалів справи, у зв`язку із чим зменшено розмір відсотків та скасовано комісію (а.с.42-43). Застосоване судом законодавство та висновки суду. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) Закону України «Про електронну комерцію», ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд доходить висновку, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] уклали в електронному вигляді договір про відкриття кредитної лінії № 1401-5983 від 29.05.2024 року, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідач отримала кредитні кошти в сумі 10000 грн., взяла на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користуванням ним, однак свої зобов`язання належним чином не виконала, після закінчення строку кредитування не повернула у повному обсязі кредит та не сплатила відсотки за користування ним. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із дослідженого розрахунку заборгованості встановлено, що нарахування відсотків в зі ставкою 1,20 % та 1,50% в день здійснювалось в межах строку встановленого кредитування по 24.03.2025 року. Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком нарахованими позивачем процентами за користування кредитом з огляду на наступне. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023 року. Передбачений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 29.05.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 1,20% та 1,50%, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються та не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище. Всупереч вищенаведеному, в укладеному договорі у пунктах 4.6, 4.12, та 10.2 визначені розміри процентних ставок (знижена 1,20 на день, стандартна 1.50% на день та денна процентна ставка 1,388%), які перевищують максимально дозволену законом 1% на день. Згідно розрахунку заборгованості, протягом строку кредитування, відповідачем жодних зарахувань в погашення заборгованості не здійснювались. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках за кредитним договором №1401-5983 від 29.05.2024 року, за процентною ставкою 1% за період з 29.05.2024 року по 24.03.2025 року який зазначає позивач у пунктах договору 4.1 та 4.9, а саме: 10000 грн. (сума боргу) х 1 % : 100 % = 100 грн х 300 днів (строк кредитування) = 30000 грн. Позовних вимог про стягнення процентів, передбачених ст.625 ЦК України, позивач суду не заявляв. Враховуючи наведені висновки суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №1401-5983 від 29.05.2024 року в розмірі, що становить 40000 грн, з яких: 10000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 30000 грн сума заборгованості за відсотками, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (80,00%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1937,92 грн.

Outcome: partial