Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про встановлення недостовірності поширеної інформації та її спростування. Свої вимоги обґрунтував тим, що 01 квітня 2025 року йому стало відомо, що в мережі Інтернет були розміщені публікації: 1) на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням https://evocation.info/, у публікації за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] » (далі - Публікація-1); 2) на веб-сайті «Sprotyv.info» за посиланням https://sprotyv.into/ у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: «[INFO]» (далі - Публікація-2). [PERSON] вказав, що зі змісту оспорюваних Публікацій та вмісту веб-сайтів, на яких вони розміщені, не слідують відомості про авторів таких Публікацій та/або власників таких веб-сайтів. Таким чином, Публікації із недостовірною інформацією поширені в мережі Інтернет невідомими авторами на веб-сайтах, власників яких неможливо встановити без спеціальних технічних знань, інструментів або відповідних запитів до компетентних установ. Заявник вказує, що наведена у Публікаціях інформація є недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права, а отже підлягає спростуванню, що зумовило звернення до суду із цією заявою. У інший спосіб захистити порушене право [PERSON] можливості немає, оскільки власники веб-сайтів «Evocation.info» та «Sprotyv.info» невідомі, встановити фактично власників вказаних веб-сайтів. їх реєстрантів, є неможливим, встановити осіб авторів публікацій є також неможливим у зв`язку з тим, що публікації були розміщені невідомими особами, яких неможливо ідентифікувати. У зв`язку із зазначеним заявник просить суд встановити юридичний факт, а саме факт недостовірності та спростувати: Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням https://evocation.info/, у публікації за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », наступного змісту: «З початком повномасштабного вторгнення російських окупаційних військ в Україну 24 лютого 2022 року сепаратист Житинський продовжує вести антиукраїнську діяльність та спонсорує друковані видавництва місцевих окупаційних адміністрацій»; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням https://evocation.info/uk, у публікації за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », наступного змісту: «У 2010 році [PERSON] видав збірку «[INFO]»; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », наступного змісту: 3а просування ідей «російського світу» та провадження підривної діяльності проти державності України [PERSON] незабаром відповість перед законом і сяде за грати»; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Sprotyv.info» за посиланням https: sprotyv.info у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: «[INFO]» наступного змісту: «...и в свое время способствовал, совместно с так называемым «главой ДНР» [PERSON] , развертыванию сепаратиских движений на востоке Украины»; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Sprotyv.info» за посиланням https://sprotyv.Info у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: « [INFO] » наступного змісту: « 2012-2014 года - руководитель ОО «Евразийский союз молодежи »; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Sprotyv.info за посиланнях https://sprotvv.info/ у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: « [INFO] » наступного змісту: « неоднократно подчеркивал о необходимости иницировании процедуры импичмента Президенту Украины и отмены института президентства из-за «неправильного» внешнеполитического курса государства »; Інформацію, яка розміщена на веб-сайті «Sprotyv info» за посиланням https://sprotvv.info/ у публікації від [INFO] за посиланням: [INFO] під назвою: «[INFO]» наступного змісту: «В 2016 году попадал в поле зрения как лицо, причастное к финансированию представителей незаконных вооруженных формирований на востоке Украины». У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження. Представник заявника до початку судового засідання подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у даному судому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв?язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов наступного. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, за посиланням https://evocation.info/uk/, у публікації за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », розміщено інформацію наступного змісту: «З початком повномасштабного вторгнення російських окупаційних військ в Україну 24 лютого 2022 року сепаратист Житинський продовжує вести антиукраїнську діяльність та спонсорує друковані видавництва місцевих окупаційних адміністрацій»; на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням https://evocation.info/uk, у публікації за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », наступного змісту: «У 2010 році [PERSON] видав збірку «[INFO]»; на веб-сайті «Evocation.info» за посиланням [INFO] під назвою: « [PERSON] », наступного змісту: 3а просування ідей «російського світу» та провадження підривної діяльності проти державності України [PERSON] незабаром відповість перед законом і сяде за грати»; на веб-сайті «Sprotyv.info» за посиланням https: sprotyv.info у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: «[INFO] » наступного змісту: « ... и в свое время способствовал, совместно с так называемым «главой ДНР» [PERSON], развертыванию сепаратиских движений на востоке Украины »; на веб-сайті «Sprotyv.info» за посиланням https://sprotyv.Info у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: « [INFO]» наступного змісту : « 2012-2014 года - руководитель ОО «Евразийский союз молодежи »; на веб-сайті «Sprotyv.info за посиланнях https://sprotvv.info/ у публікації від [INFO] за посиланням [INFO] під назвою: « [INFO] » наступного змісту: « неоднократно подчеркивал о необходимости иницировании процедуры импичмента Президенту Украины и отмены института президентства из-за «неправильного» внешнеполитического курса государства »; на веб-сайті «Sprotyv info» за посиланням https://sprotvv.info/ у публікації від [INFO] за посиланням: [INFO] під назвою: «[INFO]» наступного змісту: «В 2016 году попадал в поле зрения как лицо, причастное к финансированию представителей незаконных вооруженных формирований на востоке Украины». Вказана інформація містить висловлювання, із заявою про спростування яких заявник звернувся з даною заявою до суду. Відповідно до змісту оспорюваних Публікацій та вмісту веб-сайтів, на яких вони розміщені, не слідують відомості про авторів таких Публікацій та / або власників таких веб-сайтів. Згідно з довідкою ТОВ «ЦЕНТР КОМПЕТЕНЦІЇ «ВЕБ-ФІКС» з відомостями про власника вебсайту (вебсторінки), реєстранта доменного імені або інформацію про його встановлення № 89/2025-Д, від 30 травня 2025 року, враховуючи знеособленість даних про реєстрацій доменного імені evocation.info в службі WHOIS, а також те, що це доменне ім?я зареєстровано в публічному домені .info, що не належить до українського сегменту мережі Інтернет, а реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами - відомості про власників веб-сайту «Evocation.info» встановити неможливо. Відповідно до довідки ТОВ «ЦЕНТР КОМПЕТЕНЦІЇ «ВЕБ-ФІКС» з відомостями про власника веб-сайту (веб-сторінки), реєстранта доменного імені або інформацію про його встановлення № 91/2025-Д від 30 травня 2025 року, власником веб-сайту «Sprotyv.info» є володілець облікового запису - Громадська організація «УКРАЇНСЬКИЙ ЦЕНТР ДОСЛІДЖЕННЯ ПРОБЛЕМ БЕЗПЕКИ ІМЕНІ ДМИТРА ТИМЧУКА», якщо інше не визначене умовами договору між останнім та реєстрантом доменного імені sprotyv.info та/або отримувачем послуг хостингу, або якщо такий договір відсутній. Реєстратором доменного імені sprotyv.info є G Daddv.com, LLC, а хостинг-провайдером веб-сайту «Sprotyv.info» - Cloudflare, Inc. З вказаних Довідок вбачається, що відомості про реєстрантів доменних імен в службі WHOIS є прихованими. Також у матеріалах справи наявний Звіт за результатами проведеної фіксації та дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет № 142/2025-ЗВ від 19 травня 2025 року. Таким чином, власники веб-сайтів «Evocation.info» та «Sprotyv.info» невідомі, встановити фактично власників вказаних веб-сайтів, їх реєстрантів, є неможливим, встановити осіб авторів публікацій є також неможливим у зв`язку з тим, що публікації були розміщені невідомими особами, яких неможливо ідентифікувати. Таким чином, зазначені вище публікації поширені в мережі Інтернет невідомими авторами на веб-сайтах, власників яких неможливо встановити без спеціальних технічних знань, інструментів або відповідних запитів до компетентних установ. Разом з тим, зі змісту наведених вище висловлювань вбачається, що [PERSON] нібито вчиняв діяння, за вчинення яких законодавством України передбачено кримінальну відповідальність. При цьому, заявник посилається на те, що в Україні встановлена презумпція недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу, а саме презумпція того, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. (ч. 1 ст. 69, ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Згідно з ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України. За нормою частини другої ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законі інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до частини першої статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК України («Окреме провадження»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 439/1469/15-ц (провадження № 61-5189св18) вказано, що: «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації». У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено. Отже, наведе свідчить про те, що чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 11.10.2023 року у справі № 757/43705/19: «…чинне законодавство з квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Тому висновки апеляційного суду про те, що відповідачі повинні доводити достовірність оспорюваної інформації і, як наслідок, висновок про задоволення позовних вимог, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.» Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи відсутність у заявника можливості встановити автора досліджуваної статті та власника веб-сайту, на якому розміщено інформацію, суд визнає право заявника на звернення до суду із заявою про спростування недостовірної інформації у порядку окремого провадження, однак у суду відсутні правові підстави на її спростування у заявлений спосіб, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів на спростування даних, що містить досліджувана стаття. Частиною першою статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом (ч. 6 ст. 277 ЦК України). При цьому, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, такі висловлювання не містять ознаки наклепу, містять критичну оцінку певних фактів та мають ознаки оціночних суджень, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, тому наявні у змісті досліджуваного тексту оціночні судження не підлягають спростуванню в межах розгляду даної справи, при цьому заявник не позбавлений права на відповідь, а також на власне тлумачення у тому самому чи іншому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, заява про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed