Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

26 серпня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 12 лютого 2024 року [PERSON] уклав із ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» електронний кредитний договір №\~1436870, відповідно до якого отримав кредит у сумі 4\~000 грн строком на 360 днів, зобов`язавшись повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 2,5% від суми кредиту на день. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] грошові кошти шляхом переказу на його картковий рахунок. [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконав. 24 грудня 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» уклало договір факторингу №\~24122024, яким передало право вимоги за кредитним договором ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Просять стягнути з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №\~1436870 у розмірі 40\~000 грн, з яких заборгованість за відсотками 36\~000 грн за користування кредитними коштами, заборговність за тілом кредиту 4\~000 грн, сума сплаченого судового збору - 2\~422,40 грн, а також витрат на правничу допомогу адвоката - 10\~000 грн. Крім того, просять застосувати положення ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язати орган, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до стаття 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 жовтня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладався до 12 листопада 2025 року. 01 жовтня 2025 року на виконання ухвали про відкриття провадження від АТ «ПРИВАТ БАНК» надійшла інформація, яка містить банківську таємницю, а саме: номер картки, яка була випущена на ім`я відповідача [PERSON] , та підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок, що нележить [PERSON] (а.с. 109-111). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяві просив проводити розгляд справи без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 15 зворот). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 118), а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 117). Поштове відправлення повторно повернулося з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст.\~280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що 12 лютого 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №\~1436870 в електронній формі, відповідно до якого товариство надало позичальнику кошти у сумі 4\~000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, та сплатити проценти (а.с. 25, 29). Умови договору детально викладені в пунктах 1.1-1.10.2., 2.1 договору. Зокрема, сума кредиту 4\~000 грн, строк договору - 360 днів, з 12 лютого 2024 року до 06 лютого 2025 року; стандартна процентна ставка 2,5%; знижена процентна ставка - 1,75%; кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки [NUMBER] . Договір та Графік платежів підписано [PERSON] 12 лютого 2024 року, о 14:51:02, за допомогою одноразового ідентифікатора С547, відправленого йому на номер мобільного телефону (а.с. 29). Паспорт споживчого кредиту також підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором М133 та дублює інформацію умов зазначених в кредитному договорі (а.с. 31, 32) Довідкою №\~20250114-626 від 14 січня 2025 року ТОВ «ПЕЙТЕК» (а.с. 19)., що є фінансовою установою, яка має право на надання платіжних послуг, відповідно до Договору №\~06062022-1 від 06 червня 2022 року (а.с. 88-90), підтверджується переказ коштів у сумі 4\~000 грн на рахунок [PERSON] [NUMBER] від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 12 лютого 2024 року На виконання ухвали суду з АТ «КБ «ПРИВАТ БАНК» надійшла інформація про те, що на ім`я [PERSON] відкрита платіжна картка 4149-4999-9827-3526, на яку 12 лютого 2024 року зараховано переказ кредитних коштів у сумі 4\~000 грн (а.с. 109). Отже, суд приходить до висновку, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором №\~1436870 виконало в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. Таким чином судом установлено, що посилання на обставини укладення [PERSON] кредитного договору в електронній формі відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора С547. 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №\~24122024 від 24 грудня 2024 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №\~1436870 набуло ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (а.с. 77-85). Платіжною інструкцією доводиться Факт виконання зазначених умов договору факторингу, здійснення оплати в національній валюті №\~6308 від 26 грудня 2024 року (а.с. 38). Витяг з Реєстру Боржників до Договору факторингу №\~24122024 від 24 грудня 2024 року підтверджує передання права вимоги до [PERSON] за договором №\~1436870, загальна сума заборгованості 37\~600 грн, з яких: 4\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 31\~600 грн заборгованість за відсотками, 2\~000 грн заборгованість за пенею (а.с. 39). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою у випадку, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо набуття позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до [PERSON] за Договорами №\~1436870 укладеним 12 лютого 2024 року між ним та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 24 грудня 2024 року виготовленого первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», сума заборгованості на дату відступлення згідно кредитного договору №\~1436870 складає 37\~600 грн, з яких: 4\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 31\~600 грн заборгованість за відсотками, 2\~000 грн заборгованість за пенею (а.с. 35). Позивач по справі ТОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» здійснив донарахування заборгованості за процентами за період з 25 грудня 2024 року до 06 лютого 2025 року (44 календарних дні), що становить 4\~400 грн (а.с. 36). Отже, загальна заборгованість відповідача перед ТОВ ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за кредитним договором №\~1436870 становить 40\~000 грн з яких: сума кредиту 4\~000 грн, сума процентів за користування кредитом нараховані первісним кредитором 31\~600 грн, нараховані позивачем проценти за 44 календарних дні 4\~400 грн, без урахування заборгованості за пенею у розмірі 2\~000 грн, що нараховувалась первісним кредитором, адже така була списана позивачем. Зі змісту ст.ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як убачається зі змісту ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, до 22 квітня 2024 року надавачі споживчих кредитів могли здійснювати нарахування процентів у розмірі - 2,5%, з 22 квітня 2024 року дозволено здійснювати нарахування процентів, не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року 1% на день. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відсотки за кредитним договором №\~1436870 від 12 лютого 2024 року, нараховані за ставкою 2,5% на день за період з 12 лютого 2024 року до 06 лютого 2025 року, підлягають перерахунку за ставками, визначеними в ч. 5 ст. 8 та в п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Так, за період з 12 лютого 2024 року до 21 квітня 2024 року (70 днів) сума відсотків за ставкою 2,50% на день становить 7\~000 грн (4\~000,00 х 2,50% х 70). За період з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року (120 днів) сума відсотків за ставкою 1,50% на день становить 7\~200,00 грн (4\~000,00 х 1,50% х 120). За період з 20 серпня 2024 року до 06 лютого 2025 року (171 день) сума відсотків за ставкою 1,00% на день становить 6\~840 грн (4\~000,00 х 1,00% х 171). Загальна сума відсотків за договором за період з 12 лютого 2024 року до 06 лютого 2025 року становить 21\~040 грн (7\~000 + 7\~200 + 6\~840). У зв`язку з тим, що відповідач допустив порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання кредитного договору не надав, він має заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. При цьому на підставі частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №\~1734-VIII позовна вимога про стягнення відсотків за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в сумі 21\~040 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню, а сума, яка підлягає стягненню, становить 25\~040 грн, з яких: 4\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21\~040 грн заборгованість за відсотками. Щодо позовної вимоги про застосування положень ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно з ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у справі виникли 12 лютого 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на теперішній час. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 2\~422,40 грн (а.с. 1, 2), який відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 1\~516,42 грн (62,6%). Крім того, позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у позовній заяві просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, на підтвердження яких подав: заявку №\~10224 на виконання доручення до договору №\~10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 21, 22); копію свідоцтва, ордер адвоката Столітнього М.М. про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 42, 30); копію договору №\~10/12-2024 від 10 грудня 2024 року про надання правової допомоги, укладеного позивачем з адвокатом Столітнім\~М.М. (а.с. 75, 76); рахунок на оплату послуг адвоката на суму 10\~000,00 грн (а.с. 34); акт прийомупередачі виконаних робіт за договором №\~10/12-2024 від 10\~грудня 2024 року (а.с. 37). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до п. 1 ч. 2 т. 137 ЦПК України розподілу підлягають витрати на\~правничу допомогу\~адвоката,\~які визначаються\~згідно з\~умовами договору\~про надання\~правничої допомоги\~та на\~підставі відповідних\~доказів щодо\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою. Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, співмірність судових витрат із ціною позову та складністю справи, урахувавши відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 6\~260 грн (62,6%). На підставі наведеного,

Outcome: partial