Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

14.08.2025 адвокат Даншина Г. О. в інтересах [PERSON] через систему "Електронний суд" надіслала позовну заяву до [PERSON] (згідно з Свідоцтвом про зміну імені від 23.09.2020 змінено прізвище відповідача з [PERSON] на [PERSON] ) про розірвання шлюбу, зареєстрованого 16.11.2018 Виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 66, а також просила залишити судові витрати за позивачем. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 16.11.2018 сторони перебувають у шлюбі, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На цей час сторони втратили почуття любові, поваги, розуміння. Стосунки між ними зіпсувалися, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства. Не підтримують сімейні відносини, спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити інтересам кожного із сторін. Спору про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами немає. Викладені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Також, 20.08.2025 адвокат Даншина Г. О. до позовної заяви долучила заяву про усунення недоліків, в якій зазначила, що при складанні позовної заяви було допущено помилку у адресі реєстрації відповідача, а саме: вказано невірно номер будинку і квартири. 21.08.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача у порядку, передбаченому частинами 6, 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.08.2025 позовну заяву залишено без руху, оскільки до позовної заяви не додано доказ надсилання іншому учаснику справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 Цивільного процесуального кодексу України, та документ, яким підтверджується сплата судового збору. 27.08.2025 представник позивача Даншина Г. О. надіслала клопотання, в якому долучила поштову квитанцію від 26.08.2025 щодо направлення копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання відповідача, та квитанцію № 2АА3-793В-Е2Х1-8ТКМ від 13.08.2025 про сплату судового збору. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.08.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 24.09.2025. 24.09.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено до 07.11.2025. 07.11.2025 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Представник позивача Даншина Г. О. подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] не повідомив про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, хоча мав для цього достатньо часу. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого представник позивача заперечень не зазначила, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб [NUMBER] , копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , підтверджується, що сторони перебувають у шлюбі з 16 листопада 2018 року, зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про зміну імені Серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] 23\~вересня 2020\~року змінив прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ", Даними копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 17). За відомостями копії паспорта громадянина України [NUMBER] , позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-10). З копій паспорта громадянина України № [NUMBER] , виданого в органі 6334, довідки про реєстрацію місця проживання особи Слобожанської селищної (нині міської) ради Зміївського (нині Чугуївського) району Харківської області № 4262 від 09.10.2020, довідки ГУ ДМС у Харківській області №\~6301.4.3-14753/63.1-25 від 20.08.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12-14, 16, 32). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, вбачається, що шлюбні стосунки та виконання обов`язків подружжя, передбачених статтями 54, 55 Сімейного кодексу України, фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, спору про поділ майна та місця проживання дитини між сторонами немає, відповідач будь-яких заяв до суду не надав, а\~позивач, у свою чергу, вважає цей шлюб таким, що суперечить її інтересам. За таких обставин, оскільки позивач у заяві наполягала на розірванні шлюбу, а\~відповідач відзив проти позовної заяви не подав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім`ї, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved