Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

В провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артеміда-Ф" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надання позики на умовах фінансового кредиту, в якому позивач просив Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879 від 28.07.2020 року в розмірі 20 338,22 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Вимоги обґрунтовує тим, що 28.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879. Договір укладено в електронній формі шляхом акцептування публічної оферти, розміщеної на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписаної сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Під час укладення договору відповідач, заповнивши електронну заявку та ввівши одноразовий ідентифікатор - u063517d, підтвердив намір укласти договір позики, а також зазначив реквізити банківської картки № [NUMBER] , на яку було перераховано кошти у сумі 5 000,00 грн. На умовах Договору позики №000200720879 від 28.07.2020 року Кредитодавець ТОВ «Фінансова компанія «Форза» надав Відповідачу грошові кошти у сумі 5 000,00 грн, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами у строки, визначені договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 26.08.2020 року. Відповідно до умов договору, процентна ставка становила 1,85% за кожен день користування кредитом та 2,5% за кожен день у разі прострочення виконання зобов`язань. Вказав, що кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу грошові кошти в узгодженому розмірі та строк. Зазначив, що відповідач частково виконав умови договору погасив проценти за користування кредитом у сумі 2 775,00 грн та проценти за прострочення, внаслідок чого оформив 28.08.2020 року пролонгацію кредиту, що передбачена п.п.5.9. п.5. Договору позики, та в подальшому продовжив користування коштами в розмірі 5 000,00 грн. ще на 30 днів, кінцева дата погашення кредиту 27.09.2020 р., що підтверджено Графіком платежів (додаток до договору позики №000200720879.1 від 28.08.2020 р.). Відповідач не виконав свої зобов`язання: всього здійснив оплат на суму 3025,00 грн., сума останнього платежу 2975,00 грн., дата останнього платежу 28.08.2020 р., та припинив вносити платежі, передбачені умовами Договору позики, як повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом. 30.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право грошової вимоги до боржників первісного кредитора, у тому числі до [PERSON] (порядковий номер у реєстрі боржників 838). Представник позивача звернув увагу суду, що стороною позивача неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. на поштову адресу боржника було відправлено ряд листів, в тому числі Повідомлення про зміну Кредитора від 09.07.2021 р. та Вимогу від 13.10.2021 р. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 23.10.2024 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 20 338,22 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 5 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 2 775,00 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р.) 11 250,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення 1 313,22 грн. (нараховано Новим кредитором за період 28.09.2020 р. по 23.02.2022 р.). Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку умови договору не виконує та не сплачує заборгованість, позивач був змушений звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 07.11.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялося поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження, тощо; У конверті від 04.02.2025 року листоношею проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. 14.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Гроголь Р.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Вказала, що відповідач із позовом не погоджується, посилаючись на те, що наданий позивачем договір факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» є неповним, не містить істотних умов, зокрема даних про ціну продажу, а додатки до нього не заповнені, також вказала, що позивач не надав доказів виконання сторонами умов договору факторингу, зокрема доказів сплати коштів, що підтверджували б перехід права грошової вимоги. В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі прав вимоги, передбачений законом, а наданий витяг з Реєстру боржників не може вважатися належним доказом, оскільки складений в односторонньому порядку, не містить підписів сторін і не підтверджений іншими документами. Крім того, відповідач зазначає, що наданий розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже, не може підтверджувати наявність боргу. Відповідач вважає, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факт переходу до нього права грошової вимоги за договором позики №000200720879 від 28.07.2020 року, а також не підтвердив розмір заявленої до стягнення заборгованості, тому просить у задоволенні позову відмовити. 19.11.2024 року представник відповідача адвокат Бачинський О.М. через підсистему «Електронний суд» направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження представника [PERSON] та відповідача [PERSON] про недоведеність переходу права вимоги є безпідставними. Позивач надав належні докази відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Форза» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за договором факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., зокрема підписаний обома сторонами реєстр боржників, де під №838 зазначено відповідача [PERSON] . Посилання відповідача на відсутність істотних умов договору чи незаповнені додатки не відповідають вимогам закону, оскільки такі форми є погодженими сторонами шаблонами. Представник позивача також вказав, що відомості з реєстру боржників є конфіденційними та становлять таємницю фінансової послуги відповідно до постанови НБУ №163 від 15.12.2023, тому їх повне розкриття без ухвали суду є неможливим. Надані відповідачем доводи про відсутність доказів оплати за договором факторингу спростовуються наявними платіжними дорученнями №279, 282, а обов`язок доведення факту неотримання кредитних коштів покладено на відповідача. Вважав, що відповідач,\~якщо б\~дійсно йому\~не були\~перераховані кошти,\~без жодних\~проблем міг\~надати виписку\~із його\~карткового рахунку\~ [NUMBER] ,\~котрий зазначений\~Позичальником -\~ [PERSON] при\~укладенні договору\~позики №000200720879\~від 28.07.2020\~року. З огляду на неможливість самостійного отримання банківської інформації, представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ТОВ «ФК «Форза» щодо підтвердження перерахування кредитних коштів, але відповіді не отримав. Таким чином, позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача заборгованість та судові витрати. 22.11.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Гроголь Р.В. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що позивач не довів наявності порушеного чи оспореного права, а тому підстав для задоволення позову немає, а надані позивачем документи не підтверджують належним чином перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача, а також не містять доказів оплати за договором факторингу. Вказала, що згідно з правовими висновками Верховного Суду, дійсним може бути лише відступлення існуючої, визначеної вимоги, а відсутність доказів такого переходу виключає можливість заміни кредитора у зобов`язанні. Таким чином, позивач не довів порушення свого права відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 27.11.2024 року представник відповідача адвокат Бачинський О.М. через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що позивач належно підтвердив перехід права вимоги за договором факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Вказв, що право вимоги перейшло до позивача з моменту підписання сторонами реєстру прав вимог, до якого внесено боржника [PERSON] під №838. Факт оплати ціни договору у сумі 484 618,77 грн підтверджується наданими платіжними дорученнями, що свідчить про дійсність переходу прав вимоги. Позивач обґрунтував неможливість надання первинних банківських документів, оскільки вони містять банківську таємницю та перебувають у володінні первісного кредитора. Просив задовольнити позов в повному обсязі. 02.12.2024 року через підсистему\~«Електронний суд»\~від представника\~відповідача \~адвоката Гроголь\~Р.В.\~до суду\~надійшли заперечення\~на додаткові\~пояснення,\~в яких\~сторона позивача вважала, що стороною позивача не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» має право грошової вимоги до відповідача [PERSON] та стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №000200720879 від 28.07.2020 року, а також правильність розрахунку її розміру. За таких обставин вважала, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 18.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Гроголь Р.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі, свою позицію викладену у відзиві та запереченнях підтримала в повному обсязі. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, 28.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності та взяв на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього Договору, з кінцевим терміном погашення не пізніше 26.08.2020 р. (п.п.5.8. п.5.), процента ставка в день складає 1.85% (п.п.5.11. п.5.) та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору позики (п.п.5.12. п.5). Строк дії договору становить з 28.07.2020 року до 26.08.2020 року з можливістю пролонгації. Сторони погодилися, що строк дії Договору, вказаний у п.п. 8) п. 5 Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати видачі Кредиту ( п.п. 4) п. 5 Договору) до фактичної дати повернення Кредиту, процентів за ставками визначеними у п.п. 11) та п.п. 12) п. 5 Договору та інших нарахувань визначених Договором та чинним законодавством України. Договір укладено в електронній формі шляхом акцептування публічної оферти, розміщеної на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, підписаної сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - u063517d, відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 205 ЦК України. Під час укладення договору відповідач, заповнивши електронну заявку та ввівши одноразовий ідентифікатор - u063517d, підтвердив намір укласти договір позики, а також зазначив реквізити банківської картки № [NUMBER] , на яку було перераховано кошти у сумі 5 000,00 грн. Відповідно до п.4.1 договору договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі. У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»\~вважаються такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується\~Законом України "Про споживче кредитування"\~та\~Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в\~ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування"\~зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Статтею 12 цього закону\~регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно з ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким електронним підписом з одноразовим ідентифікатором слугує u063517d, яким відповідач підписав договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879 від 28.07.2020 року, заяву формуляр про акцептування оферти, паспорт споживчого кредиту та додаток до нього Графік платежів. Як додаток до Договору сторони погодили Графік платежів, згідно із яким дата платежу 26.08.2020 року, сума процентів 2775,00 грн, сума основного боргу 5000 грн. З \~огляду на викладене вище, факт підписання електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору\~\~№000200720879 від 28.07.2020 року узгоджуються з вимогами ст. ст.\~\~6\~,\~627 ЦК України\~та ст. ст.\~11,\~\~12 Закону України «Про електронну комерцію». При цьому, відповідач не скористався, передбаченим ЗУ «Про споживче кредитування» правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Договору відмовитися від Договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, що свідчить про досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов правочинів та їх укладеність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Кредитодавець свої зобов`язання за Договором позики виконав в повному обсязі, надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами Договору позики, що підтверджено наданою випискою з особового рахунку [PERSON] . Докази виконання відповідачем договірних зобов`язань в повному обсязі в матеріалах справи відсутні. Не додано таких доказів відповідачем і до поданого ним відзиву. 30.06.2021 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф», ідентифікаційний код юридичної особи: 42655697 (надалі Новий Кредитор) уклали Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р. Згідно Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТЕМІДА-Ф" набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», включно і до гр. [PERSON] , порядковий номер згідно реєстру боржників 838. Відповідно до п.4.1. Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., «Перехід Права Вимоги: Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку 1 до цього Договору». Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.063.2021 року позивач набув право вимоги за вказаним договором позики станом на на загальну суму 7775,00 грн., яка складається з: 5000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 2775,00 грн. - заборгованість по відсотками. Відповідно до\~копій платіжних\~доручень №279, 282, поданих позивачем разом з позовною заявою ТОВ «Артеміда-Ф» здійснила оплату ТОВ «Форза» згідно договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р. Отже, зобов`язання по оплаті зазначеного договору факторингу фактором повністю виконані [PERSON] , Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Артеміда-Ф» 09.07.2021 року було направлено повідомлення про відступлення права вимоги. Відповідно до наданої до суду досудової вимоги оплатити заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879 від 28.07.2020 року станом на 13.10.2021 року перед новим кредитором склала 19025,00 грн. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 23.10.2024 р. відповідно до наданого суду детального розрахунку заборгованості, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 20 338,22 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом 5 000,00 грн.; залишок заборгованості по процентам за користування 2 775,00 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період 01.07.2021 р. по 28.09.2021 р.) 11 250,00 грн.; заборгованість за пенею 0,00 грн.; інфляційне збільшення 1 313,22 грн. (нараховано Новим кредитором за період 28.09.2020 р. по 23.02.2022 р.). Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; якщо строк не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій на кредитному ринку тощо. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За змістом частини першої статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують передані права, а боржник має право не виконувати обов`язку новому кредиторові до надання доказів такого переходу. Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли поручився за нього. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до частини першої статті 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, що підтверджує дійсність вимоги (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17). Також висновки щодо правової природи договору відступлення права вимоги наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що за умовами договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200720879 від 28.07.2020 відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~не надав, відтак, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача - [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Також виходячи зі змісту пунктів п.п.5.11. п.5, п.п.5.12. п.5 Договору, розмір процентів, які відповідач повинен сплатити за користування кредитом, становить 2775,00 гривень (5000,00грн * 1,85 % * 30 дн. = 2775,00 грн). Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом підлягають до задоволення і з відповідачки слід стягнути 2775,00 грн процентів. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, окрім заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 7\~775,00 грн, на яку отримав право вимоги на підставі договору факторингу, просив також на підставі\~статті 625 ЦК України\~стягнути з відповідачки заборгованість за процентами за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 11250,00 гривень (за період з 01.07.2021 року по 28.09.2021 року) та інфляційне збільшення\~1313,22 гривень (за період з 28.09.2020 року по 23.02.2022 року). Договором передбачено, що після закінчення строку, на який надано кредитні кошти та неповернення позичальником кредитних коштів у повному обсязі відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 2,5 % в день відповідно до статті 625 ЦК України до повного розрахунку за Договором (п.5). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У пунктах 15, 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Крім того, згідно із пунктом 6\~розділу IV Закону України «Про споживче кредитування`у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою\~статті 3 цього Закону. Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України. Наведене узгоджується із правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами за порушення грошового зобов`язання на підставі\~статті 625 ЦК України\~за період з 01.07.2021 року по 28.09.2021 року (90 днів) підлягають до задоволення і з відповідачки слід стягнути 11\~250,00 гривень (5000,00 грн * 2,5 % * 90 дн. = 11\~250,00 грн. Вказана сума розрахована позивачем з наступної дати після набуття ним права вимоги до відповідачки за договором факторингу (30.06.2021 року). З матеріалів справи видно, що інфляційне збільшення нараховане позивачем за період з 28.09.2020 року по 23.02.2022 року. Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права на вимогу (частини перша, друга\~статті 1078 ЦК України). За договором факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021 р., ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» набуло право вимоги до відповідачки лише 30.06.2021 року. До суми заборгованості, яка була відступлена ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф», інфляційне збільшення не включене. Кредитор ТОВ «ФК «ФОРЗА» такі нарахування не здійснювало та права вимоги на них позивачу не передавало. Інфляційне збільшення позивач нарахував самостійно частково за період, коли він ще не набув право вимоги до відповідачки у цій справі. З огляду на вказане, розмір заборгованості в частині стягнення з відповідачки інфляційного збільшення (втрат) за період з 30.06.2021 року до 23 лютого 2022 року буде становити 468,15 грн, які слід стягнути з відповідачки: Червень 2021 р. (1день)7 775,00*100,2 =7790,55-7775,00= 15,55/30*1=0,52 грн. Липень 2021р (31 день) 7 775,00*100,1 =7782,78-7775,00=7,78 грн. Серпень 2021 р.(31 день) 7 775,00*99.8 = 7759,45 -7775,00 = -15,55 грн. Вересень 2021р. (30 днів) 7 775,00*101,2 = 7868,30-7775,00 = 93,30 грн. Жовтень 2021р. (31 день) 7 775,00*100,9 =7844,975-7775,00= 69,98 грн. Листопад 2021р . (30 днів) 7 775,00*100,8 =7837,2-7775,00= 62,2 грн. Грудень 2021 р. (31 день) 7 775,00*100,6 = 7821,65-7775,00 =46,65 грн. Січень 2022 р. (30 днів) 7775,00*101,3=7876,075-7775,00=101,08 грн. Лютий 2022 р (23 дні) 7775,00*101,6=7899,4-7775,00=124,4 грн; (124,4/28 = 4,44 * 23) = 102,19 грн. 0,52 + 7,78 15,55 + 93,30 + 70,98 + 62,20 + 46,65 + 101,08 + 102,19 = 468,15 грн З урахуванням Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року «Про індексацію грошових доходів населення - за аналогією закону; та постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 905/21/19, інфляційне збільшення розраховується за повні календарні місяці, незалежно від наявності дефляції. Отже, загальний розмір інфляційного збільшення за період з 30.06.2021 по 23.02.2022 становить 468,15 грн. З огляду на вказане, позовні вимоги в означеній частині підлягають до часткового задоволення. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції, процентами за користування кредитом, процентами за порушення грошового зобов`язання в межах заявлених вимог, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк та простроченні грошового зобов`язання. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім заборгованості за кредитним договором, позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн З огляду на це, суд вважає за необхідне зазначити, що до витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, розподіляються між сторонами також на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. підтверджуються: Договором про надання правової допомоги № 20241021-5К від 10 жовтня 2024 року, розрахунок суми судових витрат, ордер №1293244 від 22.10.2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001477 від 24 травня 2019 року Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково в сумі - 19 493,15 грн (95,8 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2\~321,74 грн.(2422.4 грн * 19493,15/20338,22) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~709,14\~грн (7000,00 грн * 19493,15/20338,22) Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. На підставі викладеного, статей 526, 514, 530, 610, 625, 629, 634, 1048,1054,1056-1,1077ЦК України та

Outcome: partial