Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Вендичанської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивував тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) в землях колишнього КСП «Дружба» с.Лучинчик колишнього Мурованокуриловецького (тепер Могилів-Подільського) району Вінницької області, розміром 3,23 в умовних кадастрових гектарах, належне померлій на підставі сертифіката серії ВН №0434119. Він являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Іншим спадкоємцем за законом є його брат [PERSON] , який спадщину не прийняв та на неї не претендує, що підтверджується його письмовою заявою, поданою нотаріусу. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі він не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15.10.2025 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 69/2025, заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі на підставі доказів, які він подав разом із позовом, і які будуть витребувані судом (а.с.4). Відповідач копію ухвали від 15.10.2025 та доданих до неї матеріалів отримав 21.10.2025, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.23). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Лучинчик Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» с.Лучинчик колишнього Мурованокуриловецького (тепер - Могилів-Подільського) району Вінницької області, розміром 3,23 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0434119. Державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 12,13). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82811743 від 08.10.2025, [PERSON] по своїй смерті заповіту не залишала. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Копією паспорта позивача (а.с.7-8), копією рішення Тростянецького районного суду Вінницької області про встановлення факту родинних відносин №139/364/25 від 25.07.2025 року, яке набрало законної сили 26.06.2025 (а.с.28-29), довідкою Вендичанської селищної ради №140 від 12.03.2025 (а.с.11) доведено право [PERSON] спадкувати у першій черзі спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , як її сина. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (ч.1 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до довідки Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №140 від 12.03.2025 року (а.с. 11) спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] являються її сини [PERSON] та [PERSON] . Спадщину фактично прийняв син померлої [PERSON] шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, а саме прийняв на зберігання особисті речі померлої. З копії спадкової справи №69/2025, заведеної держаним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , слідує, що спадкоємець за законом [PERSON] , який спадщину не прийняв, на неї не претендує про що, 08.10.2025 року подав нотаріально засвідчену заяву від 12 листопада 2024 року. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивач - єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку передбаченому, ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року. Однак оформити свої спадкові права на землю через нотаріальну контору позивач не може (а.с.18), оскільки оригінал сертифіката, що посвідчував право [PERSON] на земельну частку (пай) серія ВН № 0434119 втрачено (а.с.14). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved