Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

11.08.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якій просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення донькою навчання. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 14.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №877. На день звернення до суду з вказаною позовною заявою, в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до неї про розірвання шлюбу, рішення на даний час не прийняте. Від шлюбу у них з відповідачем є спільна донька [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на її утриманні. Так, донька досягла повноліття та продовжує навчання у Волинському національному університеті імені Л.Українки за денною формою навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня на факультеті економіки та управління, та закінчить навчання 30.06.2029 року. Окрім того, донька на платній основі проживає в приміщенні гуртожитку. Денна форма навчання позбавляє доньку можливості працювати та утримувати себе самостійно, а отже донька потребує матеріальної допомоги від батьків на своє утримання. Вказує про те, що відповідач в добровільному порядку аліменти на утримання дитини надавати не хоче, хоча має змогу їх надавати, він є працездатним по віку та здоров`я, офіційно працевлаштований, а тому має можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Зазначає про те, що утримує доньку сама, забезпечує її предметами необхідними для навчання, підручниками, коштами необхідними для проживання, в тому числі за оплату гуртожитку, проїзд до університету, продуктами харчування, а оскільки згідно Сімейного кодексу України батьки повинні в рівних частках брати участь в утриманні дитини, просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх доходів щомісяця до закінчення донькою навчання, але не довше ніж досягнення нею 23-х років. 16.09.2025 року від відповідача в особі його представника адвоката Затишного С.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якій останні зазначив про те, що відповідач не має наміру ухилятися від сплати аліментів на утримання доньки під час її навчання, однак просив стягнути такі аліменти в розмірі не 1/4 доходів а у розмірі 1/8 від розміру його заробітку. В обгрунтування своєї позиції зазначив про те, що позивачка належним чином не обгрунтувала необхідність стягнення аліментів з відповідача саме в розмірі 1/4 доходів від заробітку, не надала підтверджуючих документів про витрати нею на оплату гуртожитку, витрат на харчування та одяг, придбання канцелярії та інші. Разом з тим, представник зазначає про те, що відповідач на даний час мобілізований та перебуває у складі ЗС України та він добровільно перераховує доньці кошти на її особисту карту, що підтверджується відповідними квитанціями. Також, у відповідача на утриманні крім доньки перебуває ще й повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який також навчається у навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені Степана Дем`янчука» за рахунок власних коштів за денною формою навчання за спеціальністю «Фізична культура і спорт», якому він також добровільно перераховує кошти на особисту карту. Також, відповідач просив врахувати, що має незадовільний стан здоров`я, гіпертонічну хворобу серця другої стадії, варикозну хворобу обох кінцівок, хронічну венозну недостатність другого ступеня, у зв`язку з чим він постійно приймає ліки та витрачає на це певні кошти. У зв`язку з наведеним, просив стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , саме у розмірі 1/8 заробітку, до закінчення нею навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. 22.09.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечувала щодо обставин, викладених у відзиві. Так, дійсно представник підтвердила, що відповідач надсилав кошти доньці і цей факт позивачем не заперечується, однак такі виплати носили періодичний характер, а на час звернення до суду з позовом припинилися. Так, представник зазначає про те, що заперечує щодо стягнення аліментів саме в розмірі 1/8 заробітку та просить стягнути саме в розмірі 1/4 від всіх доходів відповідача. Такий розмір, є співмірним тим витратам, які несе позивач на утримання доньки, адже це не лише оплата навчання, гуртожитку, канцелярії, підручників, одягу, це й щоденні потреби, такі як харчування, дотримання гігієни, дозвілля. Також, представник позивача звертає увагу на те, що син відповідача [PERSON] хоча й продовжує навчання, однак досяг 23-х річного віку, він працює та отримує заробітну плату, про що міститься інформація в соцмережах останнього. Щодо стану здоров`я відповідача, то слід зазначити про те, що такі захворювання про які вказує відповідач лише визначають його ступінь придатності для несення служби у ЗСУ, не пов`язані з проходженням військової служби, а також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він лікується та приймає ліки та ці захворювання є такими, що перешкоджають йому нести службу, отримувати дохід та сплачувати аліменти на утримання доньки. Крім того, відповідач не надає доказів свого матеріального стану, розміру грошового забезпечення, яке він отримує та витрат, які він несе, а тому стороною відповідача не спростовано можливість стягнення з останнього аліментів на утримання доньки саме в розмірі 1/4 всіх видів заробітку. Просить позов задоволити в повному обсязі. 23.09.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення, в яких останній зазначив про те, що позивачка не обгрунтувала свої позовні вимоги, саме в частині несення матеріальних витрат на навчання доньки, проживання її в гуртожитку, придбання одягу, канцтоварів, продуктів харчування, тобто, що донька дійсно потребує матеріальної допомоги. Звертає увагу, що відповідач добровільно перераховує кошти доньці. Вважає належними подані стороною відповідача докази щодо перебування відповідача на службі в ЗСУ, як такі, що підтверджують його майновий стан та медичні документи про його стан здоров`я. Також, відповідач утримує ще й свого повнолітнього сина [PERSON] , який також навчається і він йому також перераховує кошти на карту. Просить стягнути на користь позивачки аліменти на утримання доньки саме в розмірі 1/8 частки від доходу відповідача до закінчення донькою навчання, але не пізніше досягнення нею двадцяти трьох років. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 11:00 год. 25.09.2025 року. 22.09.2025 року від представника заявника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її зайнятістю в іншій справі. 25.09.2025 року судовий розгляд відкладено за клопотанням представника позивача до 11:20 год. 09.10.2025 року. 09.10.2025 року судовий розгляд відкладено, у зв`язку із зайнятістю в іншому провадженні на 09:00 год. 07.11.2025 року. 07.11.2025 року в судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, в якій зазначила про те, що сторона позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Від представника відповідача надійшла заява в якій останній просить проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача, в якій також зазначає про те, що сторона відповідача підтримує свої вимоги, викладені у відзиві на позов, та просять стягнути з відповідача аліменти саме в розмірі 1/8 від доходу відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, згідно наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог доказів, наступне. Так, позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 14.07.2006 року, актовий запис №877. Як вбачається зі змісту копії ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 18.06.2025 року, в провадженні суду перебуває позовна заява відповідача у даній справі [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, призначено розгляд справи на 10.09.2025 року. Однак, сторони протягом судового розгляду не надали суду підтверджуючих документі про розірвання шлюбу, а тому такі особи вважаються подружжям. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 29.11.2006 року, актовий запис №2625. Згідно довідки №776 від 07.07.2025 року виданої адміністратором Шпанівської сільської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка проживає за вказаною адресою без реєстрації. Як вбачається з копії паспорта громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області 18.09.2006 року, місце проживання останньої зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №07/2722 від 08.07.2025 року виданої уповноваженою особою Волинського національного університету імені Лесі Українки, [PERSON] є студенткою факультету економіки та управління денної форми навчання за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб першого (бакалаврського) рівня Волинського національного університету імені Лесі Українки (IV рівень акредитації). Термін навчання з 01.09.2024 р. по 30.06.2028 р. Згідно договору №172 (ФЕУ) 2024 с від 12.08.2024 про навчання у закладі вищої освіти (на умовах надання платної освітньої послуги), [PERSON] зарахована на І курс навчання на денну форму навчання за спеціалізацією «облік і оподаткування» для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр» на базі ПЗСО, термін навчання 3 роки 10 місяців, вартість навчання на 2024-2025 навчальний рік становить 30 700 грн. Згідно Договору №223/Г4 від 01.10.2024 року про найм жилого приміщення гуртожитку, [PERSON] на підставі ордеру №223 від 26.08.2024 року, уклала Договір найму жилого приміщення гуртожитку з Національним університетом імені Лесі Українки в особі директора студентського містечка [PERSON] , оплата за гуртожиток становить 800 грн. на місяць. Строк договору до 01.07.2028 року. Також, представник позивача 06.10.2025 року подала клопотання про долучення доказів до справи. З аналізу змісту вказаних документів вбачається, що це чеки з магазину на придбання жіночого взуття; копії квитків на потяг сполученням «Луцьк-Рівне» на ім`я [PERSON] ; також надано квитанції з зазначенням як платника [PERSON] , про здійснення платіжних операцій в магазинах «Дім та ремонт», «АТБ», «Аврора», «Краса» та інші на різні суми; виписка про поповнення мобільного телефону на 500 грн.; платіжна інструкція де вказано, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок Волинського національного університету ім.Лесі Українки в сумі 4800 грн. як оплату за гуртожиток, яка датована 03.10.2024 роком; платіжна інструкція де вказано, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок Волинського національного університету ім.Лесі Українки в сумі 3377 грн. як оплату за навчання [PERSON] , факультет економічний, 2 курс, форма навчання денна від 27.09.2025 р.; платіжна інструкція де вказано, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок Волинського національного університету ім.Лесі Українки в сумі 4800 грн. як оплату за гуртожиток, яка датована 14.08.2025 роком; платіжна інструкція де вказано, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок Волинського національного університету ім.Лесі Українки в сумі 3377 грн. як оплату за навчання [PERSON] , факультет економічний, 2 курс, форма навчання денна від 18.08.2025 р.; платіжна інструкція де вказано, що [PERSON] здійснила платіж на рахунок Волинського національного університету ім.Лесі Українки в сумі 4000 грн. як оплату за гуртожиток, яка датована 23.12.2024 роком; квитанція про поповнення транспортної карти на суму 100 грн. датованої 30.05.2025 р. та 31.08.2025 р.; консультативний висновок лікаря-ендокринолога [PERSON] , [INFO] , якій встановлено згідно такого висновку діагноз «субклінічний гіпертиреоз, дефіцит вітаміну Д» та призначено лікування та прийом медичних препаратів; квитанція про оплату консультації ендокринолога в медичному центрі «Оксфорд медікал»; квитанції, які свідчать про придбання медичних препаратів, проведення медичних обстежень; квитанція про оплату послуг лікаря-кардіолога. Судом встановлено, згідно наданих відповідачем та його представником в обґрунтування заперечення позовних вимог, доказів наступне. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] , виданого Шпанівською сільською радою Рівненського району 14.09.2000 року, останній народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно Договору №025/231 від 01.09.2023 року про надання освітніх послуг з підготовки бакалавра у приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука» [PERSON] , [INFO] , навчається в даному закладі за рахунок коштів студента за денною формою навчання з метою здобуття освітнього ступеня «Бакалавр» за спеціальністю «Фізична культура і спорт». Згідно Довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти [PERSON] , [INFO] , навчається в приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука», ступінь освіти «Бакалавр», форма освіти денна, спеціальність «Фізична культура та спорт», початок здобуття освіти 01.09.2023 рік, дата завершення навчання 30.06.2027 рік. Згідно Довідки №903 від 05.09.2025 року виданої командиром військової частини [NUMBER] полковником [PERSON] , [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації в військовій частині [ADDRESS] . Згідно Довідки військово-лікарської комісії №2032 від 25.06.2024 року, проведено медичний огляд [PERSON] , 1977 року народження, та встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба друга стадія (гіпертрофія лівого шлуночка, ІММ ЛШ-121 г/м2), СН0. Аліментарне ожиріння першого ступеня. Варикозна хвороба обох нижніх кінцівок, хронічна венозна недостатність другого ступеня. Захворювання не пов`язані з проходженням військової служби. Визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Згідно медичних документів, зокрема даних УЗД серця [PERSON] , 1977 року народження, було зафіксовано порушення в роботі серця останнього. Також представником відповідача надані платіжні квитанції, з яких вбачається, що [PERSON] періодично здійснював грошові перекази на банківські картки доньці [PERSON] за період 2024-2025 р. та сину [PERSON] в період з 2023-2025 р. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III\~«Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. \~ \~ \~ \~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст.141 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Тобто право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня донька, син у віці від 18 років до 23 років має навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьків саме обов`язком. Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі\~статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Відповідно до пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Таким чином, проаналізувавши надані суду докази, вислухавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що донька позивачки та відповідача [PERSON] , [INFO] , продовжуючи навчання у Волинському національному університеті імені Лесі Українки на денній формі навчання за спеціальністю «Облік та оподаткування» потребує матеріальної допомоги батьків. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідач офіційно працевлаштований, проходить військову службу у Збройних Силах України, тобто є фінансово спроможним надавати допомогу доньці, яка продовжує навчатися. При цьому, таку можливість утримувати доньку не заперечує і сам відповідач, однак просить встановити розмір аліментів саме у розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу). Суд не ставить під сумнів той факт, що відповідач періодично здійснював перерахунок коштів на карту доньки, що не заперечується також і позивачкою. При цьому, суд розцінює такі дії відповідача як належне виконання батьківських обов`язків, в тому числі по утриманню та матеріальному забезпеченні своєї дитини, яка навчається. При цьому, суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що в нього на утриманні перебуває повнолітній син, який навчається, як на підставу для зменшення розміру аліментного утримання на доньку. Так, як вбачається з документів, наданих суду, син відповідача - [PERSON] народився [INFO] , є повнолітнім та досягнув 25 років, а тому, ані в силу ст.180 Сімейного кодексу України, ані в силу ст.199 Сімейного кодексу України, не може перебувати на утриманні відповідача. Разом з тим, інших належних та допустимих доказів на підтвердження перебування сина на його утриманні, відповідачем надано не було, як то відповідний договір, рішення суду, відомості про стан здоров`я чи інвалідність сина, які б свідчили, що такий потребує утримання та матеріального забезпечення. Водночас документи на підтвердження того, що син відповідача навчається, не є тими належними та допустимими доказами, які підтверджують факт перебування сина відповідача на його утриманні. При цьому, суд позитивно оцінює той факт, що відповідач цікавиться життям сина, перераховує йому кошти, матеріально допомагає, що свідчить про намагання та бажання допомагати сину та брати участь в його житті. При цьому, суд звертає увагу на посилання відповідача про те, що він здійснює витрати на своє забезпечення під час несення військової служби та має певні проблеми зі здоров`ям, а саме встановлений діагноз: Гіпертонічна хвороба друга стадія (гіпертрофія лівого шлуночка, ІММ ЛШ-121 г/м2), СН0. Аліментарне ожиріння першого ступеня. Варикозна хвороба обох нижніх кінцівок, хронічна венозна недостатність другого ступеня, що також додатково може потребувати витрат. Також суд бере до уваги, той факт, що відповідач добровільно перераховував кошти на потреби доньки [PERSON] , [INFO] , в період з 2024 року по 2025 рік, що підтверджується відповідними платіжними квитанціями та не заперечується позивачем. Крім того, відповідач матеріально допомагає грошовими коштами своєму повнолітньому сину від першого шлюбу. На підтвердження необхідності аліментних виплат на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , позивачка надала всі необхідні документи, зокрема, квитанції про оплату навчання, квитанції про оплату проживання в гуртожитку, договір оренди житлового приміщення гуртожитку, документи на підтвердження витрат про оплату доїзду до місця навчання, квитанції на підтвердження витрат доньки, зокрема на одяг, продукти харчування, також медичні документи, з яких вбачається, що в доньки сторін є певні проблеми зі здоров`ям, які потребують матеріальних виплат. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно із частиною першою\~статті\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини\~перша\~та\~друга\~статті\~77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини\~другої\~статті\~78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Частиною першою статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). \~ \~ \~ \~При цьому, судом враховується усталена практика Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). \~ \~ \~ \~ Таким чином, суд, з огляду на встановлені обставини, враховуючи позиції сторін та беручи до уваги наявні у справі докази приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.08.2025 року і до завершення навчання 30.06.2028 року, але не довше ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років. Так, відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Виходячи з вимог ст. 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved