Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

01.05.2025 адвокат Чигрик І.А., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.05.2025 і до повноліття дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] та [PERSON] з 2018 року по 2021 рік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У результаті цих стосунків [INFO] у них народилась донька [PERSON] . З 2022 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні доньки, яка проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Фінансове становище позивачки не дозволяє їй самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Натомість відповідач не має інших осіб на утриманні, є працездатним, отримує дохід, володіє нерухомим майном та транспортним засобом, а його стан здоров`я дозволяє здійснювати трудову діяльність. З огляду на вищевикладене, позивачка вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 позов [PERSON] задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.05.2025 і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.10.2025 заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.06.2025 скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, від її представника адвоката Чигрик І.А. надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без участі позивачки та її представника. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~від його\~представника \~адвоката Крушельницької\~М.Р.\~надійшла заява\~з проханням\~проводити розгляд\~справи без\~участі відповідача\~та його\~представника. У заяві адвокат Крушельницька М.Р. також просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач не проживає та не працює на території України з 2023 року, надає фінансову допомогу доньці, регулярно надсилаючи кошти на рахунок позивачки, тому стягнення з нього аліментів є недоречним, оскільки він сплачує кошти на утримання дитини на території країни їхнього спільного проживання. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 12.06.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічне положення міститься у статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Розмір аліментів встановлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що малолітня донька сторін проживає разом із позивачкою та між сторонами не досягнуто домовленості щодо її утримання, суд вважає, що позивачка має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки до досягнення нею повноліття. Доводи представника відповідача адвоката Крушельницької М.Р. про недоречність стягнення аліментів на території України, оскільки сторони проживають за кордоном і відповідач добровільно сплачує кошти на утримання дитини, суд не приймає до уваги. Обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, встановлений статтею 180 СК України та статтею 51 Конституції України, є імперативним і не залежить від місця проживання, громадянства чи офіційного працевлаштування платника аліментів. Таким чином, громадянин України [PERSON] зобов`язаний утримувати свою дитину незалежно від його перебування в Україні, Бельгії чи іншій країні. Україна є учасницею міжнародних договорів, зокрема Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання 2007 року, що забезпечує можливість визнання та примусового виконання рішення українського суду про стягнення аліментів на території Бельгії або іншої країни, де перебуває відповідач. Отже, рішення українського суду є ефективним та законним засобом захисту майнових прав дитини. Факт надання відповідачем добровільної фінансової допомоги на утримання дитини не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів у судовому порядку, оскільки лише рішення суду гарантує стабільність, обов`язковість, регулярність та мінімальний гарантований розмір утримання, що відповідає найкращим інтересам дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який хоча і є особою з інвалідністю ІІ групи, але працевлаштований, інших осіб на утриманні не має, право дитини на достатній рівень життя, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На переконання суду, вказаний розмір аліментів на утримання дитини буде розумним та достатнім, відповідатиме інтересам дитини, при цьому, не порушуватиме прав та інтересів відповідача. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що згідно положень статті 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення статті 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому стягнення аліментів слід розпочати із 01.05.2025. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат,\~суд керується\~положеннями статті\~141\~ЦПК України,\~згідно якої\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог,\~а інша\~частина компенсується\~за рахунок\~держави у\~порядку,\~встановленому Кабінетом\~Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3, 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів; особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Таким чином, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved