Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Великолепетиської селищної військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності на будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку номер [ADDRESS] , що розташований за адресою: сщ. Велика Лепетиха Каховського району Херсонської області, тобто в населеному пункті, в якому органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивач набув право власності на будинок на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 квітня 1976 р., виданого виконкомом Великолепетиської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів № 48 від 15 квітня 1976 р. Згідно з Реєстраційним написом на зворотньому боці Свідоцтва, житловий будинок [ADDRESS] , що розташований за адресою: с ще. Велика Лепетиха зареєстрований за Позивачем Каховським БТІ на праві приватної власності, про що зроблено запис в реєстрову кадастрову книгу № 7-2923 25 квітня 1976 р. (інвентарна справа 2926). Первинна інвентаризація житлового будинку проведена 24.02.1976 р. Відповідно до Листа про наявність технічної інвентаризації від 15.07.2025 р. та Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер в ЄДЕССБ TI01:2867:8943-7233-7151 Хмельницьким бюро технічної інвентаризації підтверджено видачу технічної інвентаризації № 0097120 від 24.02.1976 р. на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] . Примітка: внаслідок арифметичної помилки під час підрахунку площ при первинній інвентаризації, загальна площа житлового будинку літ. «А-1» змінена з помилкових 72,2 кв.м. на вірних 72,3 кв.м. та житлова змінена з помилкових «51,0 кв.м.» на вірних «51,1 кв.м.». Прибудова до будинку літ «а» площею 27,2 кв.м., погріб літ. «пд». Позивач постійно мешкав і був зареєстрований в будинку до моменту переміщення. Зважаючи на те, що право власності позивачем набувалося до введення в дію Державного реєстру речових прав, реєстру прав власності на нерухоме майно, воно не зареєстровано в цих реєстрах. 17.07.2025 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Хмельницької міської ради із заявою № 67976474 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . У відповідь позивач отримав Рішення відмову в проведенні реєстраційних дій від 2/.07.2025 року за № 80103655. В обґрунтуванні прийнятого рішення державний реєстратор керується наступним. Відповідно до інформації наданою Херсонською обласною військовою адміністрацією КП «Каховське БТІ» ХОР (реєстри, архіви, тощо) станом на 24 липня 2025 р. знаходиться на тимчасово окупованій території. Надати інформаційну довідку щодо власника, підстави виникнення права власності, технічні характеристики (загальну та житлову площу) на нерухоме майно немає можливості до моменту деокупації регіону. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, подали заяву про розгляд справу у їх відсутність. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача подав заяву про визнання позову. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок набуто на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25 квітня 1976 р., виданого виконкомом Великолепетиської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів № 48 від 15 квітня 1976 р. Згідно з реєстраційним написом на свідоцтві, житловий будинок [ADDRESS] , що розташований за адресою: с-ще. Велика Лепетиха зареєстрований Каховським БТІ на праві приватної власності, про що зроблено запис в реєстрову кадастрову книгу № 7-2923 25 квітня 1976 р. (інвентарна справа 2926). Первинна інвентаризація житлового будинку проведена 24.02.1976 р. Відповідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер в ЄДЕССБ TI01:2867:8943-7233-7151 Хмельницьким бюро технічної інвентаризації підтверджено видачу технічної інвентаризації № 0097120 від 24.02.1976 р. на житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] . 17.07.2025 року позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Хмельницької міської ради із заявою № 67976474 щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28.07.2025 року за № 80103655 позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій. В обґрунтуванні прийнятого рішення державний реєстратор керується наступним. Відповідно до інформації наданою Херсонською обласною військовою адміністрацією КП «Каховське БТІ» ХОР (реєстри, архіви, тощо) станом на 24 липня 2025 р. знаходиться на тимчасово окупованій території. Надати інформаційну довідку щодо власника, підстави виникнення права власності, технічні характеристики (загальну та житлову площу) на нерухоме майно немає можливості до моменту деокупації регіону. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Також Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про щ свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадка право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації\~відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Право власності на будинок позивач набув до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року (надалі Інструкція), реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Згідно п. 2 Інструкції об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Пунктом 7 Інструкції визначено, що реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. Додатком №1 до Інструкції визначено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Згідно з п. 16 цього Переліку визначено, що до таких правовстановлюючих документів, зокрема, належить Свідоцтва про право власності на будинки які (домоволодіння), видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved