Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом посилаючись на наступні обставини. 30.06.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1603909, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору ТОВ«СЕЛФІ КРЕДИТ» надає позичальнику (споживачу) кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Позивач зазначає, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг. Таким чином позичальником було отримано кредит в загальній сумі 20100 грн. 00 коп. Крім того, позивач зазначає, що відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушеннями умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Звертають увагу суду на той факт, що згідно із отриманою від первісного кредитора інформацією, відповідач здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом здійснення платежів, зазначених у рахунку заборгованості (останній платіж було здійснено 29.07.2024 у сумі 8140,51 грн.). Сплачуючи кредит, відповідач вчинила дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, що додатково доводить обізнаність відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. Також, вказує, що 20.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-01/25, за яким ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» , визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу ТОВ "СВЕА ФІНАНС" було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за кредитним договором № 1603909 від 30.06.2024 року. Також зазначає, що до договору факторингу № 01.02-01/25 було складено Реєстр боржників. Вказує, що станом на дату складання позовної заяви, заборгованість за Договором № 1603909 від 30.06.2024 рок становить: заборгованість по тілу 20099,99 грн.; заборгованість по відсотках 52762,5 грн., пеня 10\~050,00 грн. Загальна заборгованість 82912,49 грн. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності та в разі неявки відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не надала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до\~ст.280\~ЦПК України\~ суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено\~судом,\~30.06.2024\~року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір №1603909 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 20 100 грн. 00 коп. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.3. Договору, строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.5. Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти. Відповідно до п. 1.6. Договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п. 1.10 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 128640,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 127735,50 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Встановлено,\~що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Даний факт підтверджується Листом директора ТОВ «Пейтек». Тобто, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання по кредитному договору по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач не здійснив своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Також судом\~встановлено,\~що 20.01.2025\~року між ТОВ «СЕЛФІ\~КРЕДИТ» та\~ТОВ «СВЕА\~ФІНАНС» укладено\~договір факторингу\~№ 01.02-01/25,\~за яким\~ТОВ «СЕЛФІ\~КРЕДИТ» відступило\~права вимоги,\~а ТОВ\~«СВЕА ФІНАНС»\~набуло право\~вимоги за\~первинними договорами\~в розмірі\~заборгованостей боржників\~перед ТОВ\~«Селфі Кредит»,\~визначеними в\~Реєстрі боржників,\~у тому\~числі,\~за даним\~договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за кредитним договором № 1603909 від 30.06.2024 року. Із Додатку\~1\~до Договору\~факторингу від\~20.01.2025\~року №\~01.02-01/25\~(Витяг\~з Реєстру\~боржників до\~Договору факторингу\~від 20.01.2025\~року №\~01.02-01/25)\~вбачається,\~що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відступило права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за Кредитним договором № 1603909 від 30.06.2024 року. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] договору № 1603909 від 30.06.2024 року та подальшим укладенням договору факторингу № 01.02-01/25 від 20.01.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ "СВЕА ФІНАНС", за яким право вимоги до [PERSON] , перейшло до ТОВ "СВЕА ФІНАНС", та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором. Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними довідки-розрахунку заборгованості, яку не спростовано відповідачем. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 1603909 від 30.06.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, заборгованість [PERSON] станом на дату подачі позову складає: заборгованість по тілу 20099,99 грн.; заборгованість по відсотках 52762,50 грн., пеня 10050,00 грн. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок, або зобов`язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Важливо, щоб електронний договір містив усі істотні умови для відповідного виду договору, необхідно розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд по справі № 524/5556/19, що відображено в постанові від 12.01.2021 року (провадження № 61-16243 св 20). Правильно застосувавши норми матеріального права, слід дійти обґрунтованого висновку про те, що Кредитний договір підписаний Боржником за допомогою одноразового пароля ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Заявником/Кредитором та Боржником/Позичальником не був би укладений. Отже сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 р. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором. Ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12 (№14-10цс18) зазначено, що Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлено договором. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст.530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України). Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належне виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Враховуючи викладене, оскільки відповідач\~відзив не\~надав та\~жодним чином\~не спростував\~доводи позивача,\~зважаючи на\~те,\~що суд\~приймає рішення\~на підставі\~наявних в\~справі документів, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови договору від 30.06.2024 року, позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» є обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 82912,49 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141\~ЦПК\~України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved