Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Маріуполь. [INFO] померла її тітка, сестра батька - [PERSON] , [INFO] , та після її смерті відкрилась спадщина, а зі спадкового майна залишилась квартира за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 липня 1994 року за № [NUMBER] , яку позивач має намір прийняти як спадкоємець за законом у другу чергу спадкування за правом представлення. Збираючи документи про родинні зв`язки виявлено відсутність свідоцтва про народження тітки [PERSON] . Згідно з даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, в актовому записі про народження батька позивача - [PERSON] , зазначені батьком - [PERSON] та матір`ю - [PERSON] . На адвокатський запит Луцький відділ ДРАЦС у Луцькому районі Волинської області щодо актового запису про народження та шлюбу [PERSON] повідомив, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян України виявлено актовий запис про шлюб № 411, який складено 23 травня 1960 року Орджонікідзевським відділом ДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області між [PERSON] та Регент ( [PERSON] , [INFO] , проте актового запису про народження за даними державного реєстру щодо [PERSON] не виявлено. На адвокатський запит Державний архів Донецької області щодо надання архівної довідки про народження [PERSON] , [INFO] , повідомив, що актові записи цивільного стану по Донецькій області, окрім 1932-1933 років на збереження до Держархіву області не надходили. На адвокатський запит відділ ДРАЦС по Донецькій області щодо актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , повідомив, що в результаті перевірки за книгами актових записів цивільного стану, які знаходяться на зберіганні в архіві відділу ДРАЦС по Донецькій області, актовий запис про народження відсутній. В результаті розширеного пошуку за відомостями, внесеними до ДРАЦСГ, відомості актового запису про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , не знайдені та додатково повідомлено, що перші примірники актових записів про народження, які складені у 1940 році Орджонікідзевським ВДРАЦС м. Маріуполя знаходилися на зберіганні у Лівобережному відділі ДРАЦС у м. Маріуполі, архів якого залишився на тимчасово окупованій території України у м. Маріуполь, а другий примірник актових записів про народження зберігалися у ВДРАЦС Управління ДР ГТУЮ у Донецькій області, архів якого залишився на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку. Вказує, що [PERSON] , [INFO] , є її рідним братом та сином [PERSON] , [INFO] , який є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору у справі. [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав, фактично спадщину не прийняв та не бажає приймати спадщину після тітки - [PERSON] . Вказує, що за життя [PERSON] була одружена з [PERSON] , [INFO] , та мали сина [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що [PERSON] помер [INFO] у м. Маріуполі, а [PERSON] помер [INFO] у м. Маріуполі. Спадкоємці за заповітом відсутні, що підтверджується витягом із Спадкового реєстру (заповіти\\спадкові договори) від 01 лютого 2025 року №79926157. Спадкова справа не відкривалась, що також підтверджується витягом із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01 лютого 2025 року №79926158. Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27 січня 2025 року № 25-10-80 зазначено, що [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] , тобто спадкоємці, що фактично прийняли спадщину відсутні. У грудні 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Мостової Р.С. для відкриття спадкової справи і отримання свідоцтво про право на спадщину, але їй було надано лист - роз`яснення від 19 грудня 2024 року, щодо пропуску строку для прийняття спадщини та 06 лютого 2025 року видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №18/01-16 в якій зазначено, що нотаріусом відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку і відсутністю документів, що підтверджують родинні відносити з спадкодавцем. Зазначає, що відсутність документа щодо родинних зав`язків з тіткою, а саме свідоцтва про народження тітки та пропуск шестимісячного строку перешкоджають позивачу скористатися своїм правом на отримання спадщини за законом, тому вона змушена звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин позивача зі своєю тіткою і визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вказує на пропуск строку для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки внаслідок збройної агресії російської федерації в Україні було введено воєнний стан, на території м.Маріуполя Донецької області, де проживала та померла спадкодавця, проходили активні бойові дії, подальша окупація міста, певний час були відсутні документи про смерть спадкодавця (актовий запис про смерть на території України складений через 1,5 роки після смерті). Також суперечливі положення закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які декілька разів кардинально змінювалися, що були непередбачуваними для позивача як спадкоємця, неможливість отримання свідоцтва про народження тітки для підтвердження родинних зав`язків (чисельні звернення до відділів ДРАЦС та архівних установ), у кінцевому етапі стали причиною пропуску строку для подачі позивачем заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт родинних відносин, а саме визнати, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Маріуполь Донецької області, яка померла [INFO] у м. Маріуполь Донецької області, є тіткою Регент [PERSON] , [INFO] ; визначити для Регент [PERSON] додатковий строк тривалістю три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Маріуполі. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання, а також задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції інформації про наявність актових записів. 24 квітня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська повторно витребувано у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені витяги щодо актових записів. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року втретє витребувано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені витяги щодо актових записів. Ухвалами Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07 липня 2025 року зобов`язано Міністерство соціальної політики України надати суду інформацію Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та Державну міграційну службу України надати суду інформацію щодо [PERSON] 03 вересня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залучення у розгляд справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] . Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08 жовтня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в системі «Електронний суд» сформувала заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представником відповідача [PERSON] у системі «Електронний суд» була сформована заява в якій він просив проводити судові засідання за відсутності їх представника та прийняти рішення на розсуд суду за наявними матеріалами справи відповідно до вимог діючого законодавства України. Треті особи у судове засідання не з`явились, повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили та не надали клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без їх участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , яке видано Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Жданов, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] (а.с. 15). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017384469, який сформовано 30 листопада 2016 року, щодо Регент- [PERSON] в реєстрі зареєстровано актовий запис №877, який складено 24 листопада 2001 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, де у відомостях про дружину зазначено її дошлюбне прізвище [PERSON] (а. с. 16-17). Також судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , повторно виданого Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 09 березня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 1935 (а. с. 23). Разом з тим, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , яке видано Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №05 (а. с. 24). З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видано 08 липня 1994 року Державним підприємством з ремонту і експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а. с. 25). Згідно з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00047256675, який сформовано 01 жовтня 2024 року, [PERSON] народився [INFO] , батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а. с. 18-19). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00051553177, який сформовано 02 червня 2025 року, судом встановлено, що 23 травня 1960 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 411 Бюро запису актів громадянського стану виконавчого комітету Орджонікідзевської Ради депутатів трудящих Сталінської області (а. с. 117-118). Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу №00051553273 від 02 червня 2025 року, виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Жданова Донецької області 11 березня 1983 року складено актовий запис № 141 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 119-120). Як встановлено судом з повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00051553043 та №00051552667, які сформовані 02 червня 2025 року, у [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [INFO] народився [PERSON] , про що бюро записів актів цивільного стану виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради депутатів трудящихся Сталінської області складено актовий запис № 1236 від 18 жовтня 1960 року, а [INFO] народилась [PERSON] , про що відділом записів актів громадянського стану виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих м. Жданова Донецької області складено актовий запис 141 від 29 січня 1974 року (а. с. 115-116, 123-124). Матеріалами справи також підтверджено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років, про що 05 лютого 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис №178, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00051553380, який сформовано 02 червня 2025 року (а.с. 121-122). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , яке повторно видано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 10 серпня 2006 року, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 802 (а. с. 26). Також матеріали справи містять постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №18/01-16 від 06 лютого 2025 року, яка складена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мостовою Р.С., якою [PERSON] було відмовлено щодо подачі нею заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з підстав того, що на момент смерті Регент- [PERSON] не була зареєстрована разом з померлою, протягом шестимісячного строку заяву про прийняття спадщини не надала, а також відсутні документи про народження її тітки [PERSON] , який мав бути підтвердженням родинних відносин. Після померлої [PERSON] нею спадкова справа не заведена (а. с. 33-34). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п. 1. ч. 1 та ч. 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, а також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктами 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, позивачем та її представником не підтверджено належними доказами юридично значимі обставини встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є її рідною тіткою, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що вона є рідною сестрою її батька [PERSON] , [INFO] , що має першочергове значення для визнання доведеним факту родинних відносин за цих обставин. Крім того, стороною позивача під час судового розгляду справи не було заявлено про виклик свідків, які могли б підтвердити зазначені у позовній заяві обставини, а також не було надано до суду жодних спільних фотографій з [PERSON] позивача та/або її батька, або ж листування з [PERSON] , що свідчить про відсутність між ними спілкування. Враховуючи викладене, суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є достатніми та достовірними доказами, які свідчать про наявність родинних відносин між позивачем та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме те, що остання є її рідною тіткою. Отже, суд вважає, що стороною позивача не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, на підставі яких можна дійти до категоричного висновку щодо того, що [PERSON] є рідною тіткою позивача Регент- [PERSON] . Дослідивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин необґрунтована і задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що стороною позивача не було надано суду належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження того, що [PERSON] дійсно є рідною тіткою Регент- [PERSON] , а твердження, викладені у поданій заяві про встановлення факту родинних відносин, за відсутності належних доказів, є припущеннями, які суд не може покласти в основу рішення. Щодо вимоги позивача про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд дійшов таких висновків. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що вимога Регент- [PERSON] про визначення їй додаткового строку тривалістю в три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є похідною від вимоги про встановлення факту родинних відносин, яка в свою чергу є недоведеною, і суд в частині цієї вимоги дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу в частині встановлення факту родинних відносин, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки в силу вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України такий строк може бути визначений лише за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, діючи в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed