Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

У лютому 2025р. позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № АЗК4СТ155101136607 від 08 червня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір) у розмірі 95663,96 грн., яка складається з: 61213,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34450,44 грн. - заборгованість за відсотками. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 вересня 2016р. відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору та отримання банківської картки. 08 червня 2021р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 80000,0 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50,0 %на рік, строк кредитування 28 місяців з 08 червня 2021р. по 07 жовтня 2023р., розмір щомісячного платежу 5370,25 грн. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання взяті на себе, належним чином не виконав, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість, яка станом на 02 лютого 2025р., становить 95663,96 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2025р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явився, поважності причин неявки не повідомив, свого представника до суду не направив, відзив на позов не подавався. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2016р., з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до позивача, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку. 08 червня 2021р. відповідач ознайомився та підписав паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка». Судом встановлено, що 08 червня 2021р., будучи клієнтом Банку, відповідач уклав з позивачем кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 80000,0грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50,0 %на рік, строк кредитування 24 місяці з 08 червня 2021р. по 08 червня 2023р., розмір щомісячного платежу 5370,25 грн. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що строк кредитування складав 28 місяців з 08 червня 2021р. по 07 жовтня 2023р., при цьому протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача, не було підтверджено належними і допустимими доказами факт продовження строку кредитування, шляхом укладення відповідної угоди до кредитного договору. Судом встановлено, що позивачем були виконані зобов`язання за кредитним договором і надано відповідачу кредиту у сумі 80000,0грн., що підтверджується меморіальним ордером № TR.18000554.20320.71046 від 08 червня 2021р. З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості за кредитним договором, станом на 02 лютого 2025р. загальний розмір заборгованості відповідача становить 95663,96 грн., яка складається з: 61213,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 34450,44 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За змістом ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки, умовами кредитного договору, було визначено строк кредитування до 08 червня 2023р. (а.с. 15), тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 08 червня 2023р., при цьому матеріали справи не містять відомостей, що між боржником та кредитором була укладена додаткова угода про продовження строку користування кредитом. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, а тому заборгованість по нарахованих процентах за користування позикою у розмірі 34450,44 грн. розрахована позивачем, виходить за межі строку, на який видався кредит, при цьому судом враховано положення умов кредитного договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 61213,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 32425,41 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,4 грн.

Outcome: partial