Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Костенко О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області із позовом, в якому просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки аліменти на утримання дочок у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 2004 року проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою не склалось, одразу після народження другої дитини стосунки подружжя почали погіршуватися, а на початку 2018 року шлюбні відносини подружжя взагалі припинились, відповідачка покинула своїх дітей та переїхала до іншого місця проживання. В цей час позивач проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом та перебував у зоні АТО. Діти залишились проживати з бабусею (матір`ю позивача) [PERSON] та перебували на її утриманні. 24 липня 2018 року позивач звільнився з військової служби та повернувся проживати до дітей, щоб займатися їхнім вихованням. 27 лютого 2022 року у зв"язку із повномасштабним вторгненням російської федерації в Україну позивач був призваний на військову службу. Діти залишились на вихованні бабусі [PERSON] . Мати дітей - відповідачка [PERSON] жодної участі у вихованні, утриманні дітей не приймала та не приймає, з дітьми не спілкується. 13 липня 2022 року відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Проте остання не змінила свого відношення до виконання батьківських обов`язків. Відповідачка не спілкується з дітьми, не бачиться з ними, не цікавиться їхнім життям та здоров`ям. Відповідачка також дітей матеріально не утримує. 11 квітня 2024 року позивач звільнився з військової служби. На сьогоднішній день діти повністю знаходяться на утриманні та вихованні позивача. Зазначене в сукупності свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочок [PERSON] та [PERSON] та є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Учасникам справи встановлено строки для подачі заяв по суті. Зобов`язано Згурівську селищну раду Броварського району Київської області, як орган опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її неповнолітніх дочок. На виконання ухвали суду Згурівською селищною радою Броварського району Київської області, як органом опіки та піклування, 23 вересня 2025 року надано до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] . Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Відповідачка [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України не подала, хоча судом їй було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з"явилися. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи Згурівської селищної ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклування - Мокронос В.І. не з"явився. Подав через канцелярію суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки поштові відправлення (копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками, судові повістки), направлені за адресою проживання відповідачки повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачка про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, заяв про розгляд справи за їїх відсутності та відзиву на позов до суду не подала. На підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та представник позивачки не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подала та представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 22, 23 - копії свідоцтв про народження, а.с. 24-29 - копії актових записів про народження). Позивач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Діти [PERSON] , [PERSON] проживають з позивачем. Також разом з ними проживає бабуся дітей, мати позивача [PERSON] . Стан помешкання та благоустрою прилеглої території задовільний (а.с. 32 - копія акт обстеження). Позивач має статус учасника бойових дій, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 33 - копія характеристики, а.с. 34 - копії довідок). Неповнолітні [PERSON] , [PERSON] навчаються в Опорному загальноосвітньому навчальному закладі Згурівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Згурівської селищної ради у 9-А та 5-А класах відповідно. За місцем навчання мають лише позитивні характеристики. Шкільним життям дівчат займаються лише батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Мати дівчат [PERSON] навчанням не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Діти мають задовільний стан здоров`я, на диспансерному обліку не знаходяться (а.с. 36, 37 - копії характеристик, а.с. 38 - копії довідок). Відповідачка [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, згідно постанови Згурівського районного суду Київської області від 13 липня 2022 року у справі № 365/270/22 (а.с. 30-31). Рішенням Виконавчого комітету Згурівської селищної ради Броварського району Київської області № 302 від 16 вересня 2025 року затверджено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 66 - Рішення, а.с. 67-68 - Висновок). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В силу положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Приймаючи рішення про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, суд виходить з того, що відповідачка свідомого нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми взагалі. Відтак, позбавлення відповідачки батьківських прав відповідає інтересам її неповнолітніх дітей. Судом не встановлені поважні причини невиконання батьківських обов`язків відповідачкою. За даних обставин суд не вбачає іншого шляху забезпечення інтересів дітей, окрім як розірвання їхніх сімейних зв`язків з біологічною матір"ю. Суд вважає за необхідне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав, не позбавляє відповідачку від обов`язку щодо утримання дітей. Оскільки відповідачка добровільно кошти на утримання дочок не надає, про їхній матеріальний добробут не дбає, повністю переклавши матеріальне забезпечення дітей на їхнього батька, з неї мають бути присуджені аліменти на утримання дітей. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина тощо. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 25 червня 2025 року і до досягнення найстаршої дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідача у межах суми платежу за один місяць. В частині розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Позивачем сплачено судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн (а.с. 48 - квитанція). У позові позивач просив стягнути судовий збір з відповідачки на його користь. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір за вимогою немайнового характеру про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи те, що на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів,

Outcome: approved