Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути заборгованість за Кредитним договором № 105117 від 13.01.2020 в сумі 14\~460,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що 13.01.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 105117 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Сума виданого кредиту: 3 000,00 грн. Дата надання кредиту: 13.01.2020. Строк кредиту: 29 днів. Валюта кредиту: UAH. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 14 460,00 грн., яка складається з: 1) прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3 000,00 гривень; 2) прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 11 460,00 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем не надано жодних розрахунків заявленого до стягнення з відповідача розміру заборгованості, а позовна заява лише містить загальну вимогу про стягнення 3 000, 00 грн., як тіла кредиту, та 11 460, 00 грн. - процентів. Стягнення з відповідача розміру заборгованості та процентів за користування кредитом є можливим в межах періоду дії Кредитного договору (у даному випадку за 29 днів до 10.02.2020 року). При цьому, відсотки нараховані поза межами встановленого кредитним договором строку (29 день), не підлягають стягненню з відповідача. Заявлені витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 500, 00 грн. є явно завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Також зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс, і які очікує понести становить орієнтовно 20\~000,00 грн., а докази в підтвердження їх здійснення будуть подані стороною протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти прийняття рішення на підставі наявних у справі документів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи наявність відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. 13.01.2020 [PERSON] уклала із ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитний договір № 105117 про надання фінансового кредиту (далі Договір) в електронній формі. Відповідного до даного Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. Строк дії договору 29 днів, тобто до 10.02.2020. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. З Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 105117 від 13.01.2020 вбачається, що сума кредиту становить 3000,00 грн., сума нарахованих процентів за користування кредитом 1740,00 грн., загальна вартість кредиту 4740,00 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 460,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. залишок по тілу кредиту; 11 460,00 грн. залишок по відсоткам. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що Індивідульна частина договору про надання фінансового кредиту № 105117 від 13.01.2020, укладена в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. Навідміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Згідно ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не звертався. Відповідно до умов Договору № 105117 від 13.01.2020, та додатку 1 до вказаного Договору, встановлено розмір відсотків за користування кредитом 1740,00 грн. та загальну вартість кредиту в розмірі 4740,00 грн. при 3 000 грн. отриманого кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 1740,00 грн. в межах строку кредитування, який становив 29 днів, враховуючи правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, позов суперечить правовій позиції викладеній в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, у зв`язку з чим є не обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 3 000,00 грн., суд зазначає наступне. Оскільки в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача [PERSON] щодо отримання кредитних коштів, розмір заборгованості за тілом кредиту не спростований відповідачем, то позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 3 000,00 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 1740,00 грн., а в іншій частині позову слід відмовити. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності до стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд зазначає наступне. 13.01.2020 [PERSON] уклала із ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитний договір № 105117 про надання фінансового кредиту (далі Договір) в електронній формі. Відповідного до даного Договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000 грн. Строк дії договору 29 днів, тобто до 10.02.2020. Отже, з 11.02.2020 почав перебіг строк позовної давності. Позивач подав позовну заяв через «Електронний суд» 09.07.2025. Однак, з 12.03.2020 до 01.07.2023 строки позовної давності продовжувалися на строк дії карантину, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповнений\~Законом № 540-IX від 30.03.2020); з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, внаслідок чого строки позовної давності спочатку були продовжені (Законом № 2120-IX від 15.03.2022), а з 30.01.2024 зупинені (Закону № 3450-IX від 08.11.2023) (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) до 04.09.2025. Враховуючи викладене позовна давність позивачем не пропущена. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно (32,78%) задоволеним позовним вимогам. Щодо вирішення питання розподілу судових витрат, заявленого представником позивача, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження\~факту понесених\~судових витрат\~представником позивача\~до матеріалів\~справи було\~надано:\~Платіжна інструкція\~№ 39513\~від 22.08.2025,\~Рахунок №\~22.08.2025-40\~від 22.08.2025,\~Договір про\~надання правової\~допомоги від\~29.12.2023,\~Додаткова угода\~до Договору про надання правової допомоги від 27.12.2024, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8096/10. Представник відповідача заперечував проти стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн. та зазначив, що такий розмір не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, пропорційності та розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною адвокатом роботою. Вважав, що розумною є сума витрат у розмірі 2000 грн. Суд частково погоджується з цими запереченнями представника відповідача, виходячи з наступного. Суд звертає увагу на те, що з урахування характеру правовідносин та положень закону, які регулюють такі відносини, наявність усталеної практики у подібних справах щодо стягнення заборгованості за кредитами, об`єм нормативного-правового обґрунтування не потребував тривалого пошуку та аналізу чинного законодавства і судової практики. Тобто, з огляду на складність справи, кількість правових норм, які застосовані у позові, наявність документів, що не потребували зусиль щодо їх пошуку, відсутність будь-яких математичних розрахунків чи обчислень, не виправдовує ту суму витрат, яка попередньо визначена представником позивача. Отже, суд вважає, що розрахунок витрат позивача в цій частині є неспівмірним зі складністю справи та наданих об`ємом послуг, є завищеним, невиправданим. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що у цій справі реальними та розумними є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. Отже, суд стягує з відповідача витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (32,78%), виходячи із суми в 4000 грн. Щодо заяви представника відповідача про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 2 ст. 246 ЦПК України встановлено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відтак, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу за заявою представника відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Outcome: partial