Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позиція позивача 06 вересня 2023 року ТОВ «ФІНАНСОВА\~КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА\~АГЕНЦІЯ З\~ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»\~( далі Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] \~ (далі Відповідач) у якій прохав суд стягнути суму заборгованості: - за кредитним договором №557755619 в розмірі 74\~458,71 грн., із яких: 16\~499,80 грн.\~основна сума боргу; 57\~958,91 грн.\~за відсотками. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №557755619 в розмірі 74\~458,71 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У зв`язку з тим, що відповідач борг не повертає, позивач був змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Процесуальні дії по справі та позиції сторін Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 02.09.2024 передано у провадження судді Ярощук О.В. Ухвалою суду 02.09.2024 року справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. 01 квітня 2025 відповідач [PERSON] надіслав відзив на адресу суду, в якому відповідач позов не визнає у повному обсязі та зазначає, що Договір кредитної лінії від 15.09.2021, наданий позивачем в якості «доказу», не укладав і не підписував та кредит у розмірі 16\~499,80 грн не отримував. Сума заборгованості по відсоткам у розмірі 57\~958,91 грн, яка зазначена у позовній заяві не підтверджена жодним розрахунком та не відома звідки взята та за який період. Також відповідачем зазначено, що на дату Договору кредитної лінії від 15.09.2021 проходив строкову військову службу до 21.12.2021, що підтверджується військовим квітком, місце служби в цей час не покидав. Відповідач акцентує увагу що, перебуваючи на строковій службі: -його персональні дані якимось чином потрапили до позивача та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»; -ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило право вимоги відносно [PERSON] до позивача; -відповідачеві не відомо яким чином у ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з`явилося право вимоги до нього; -відповідачеві не відомо яке відношення ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивач мають до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»; -відповідачеві не відомо хто саме, коли та у якій сумі надав йому кредит; -за який період (з якої саме дати) розрахована заборгованість за відсотками, та виходячи з якого розміру відсотків. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» жодних вимог про стягнення заборгованості за кредитом не пред`являє. Як ствержує позович у своєму позові, право вимоги до позивача перейшло від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». При цьому відповідачеві не відомо, звідки у ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» з`явилося право вимоги по відношенні до нього. Таким чином позовні вимоги відповідач вважає не обгрунтованими та безпідставними та не підлягають задоволенню. 12 квітня 2025 судом позивачем надано відповідь на відзив, у якому прохав відзив залишити без розгляду та задоволення. Разом з відповіддю на відзив представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без її участі. 23 травня 2025 відповідач на адресу суду надіслав пояснення по справі, в яких зазначив, що позовні вимоги є недоведеними, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: - відсутні докази надання кредиту (переказу кредитних коштів на рахунок відповідача); - безпідставно нараховані відсотки після закінчення строку кредитування. Відповідач в судове засідання не з`явивя, одночасно із додатковими поясненнями подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. Докази, досліджені судом 1.Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №557755619 від 15.09.2021; 2.Договір кредитної лінії №557755619; 3.Договір факторингу №20102022; 4.Витяг з Реєстру прав вимоги№2 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022; 5.Розрахунок заборгованості за Кредитним договором №557755619 від 15.09.2021 за період з 06.03.2023 по 31.07.2023; 6.Реєстр прав вимоги №163 від 07.12.2021; 7.Додаткова угода №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018; 8.Платіжне доручення №97b21ee4-2c0b-4fd6-8b56-6415c99e99e9b81; 9.Розрахунок заборгованості за кредитним договором №557755619 від 15.09.2021; 10.Реєстр прав вимоги №2 від 06.03.2023. Фактичні обставини, встановлені судом 15\~вересня 2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір № 557755619. Договір підписаний сторонами кваліфікованими електронними підписами, одноразовими ідентифікаторами. Разом з Договором відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №557755619 від 15.09.2021. У платіжному дорученні від 15.09.1921 вказано про факт перерахування на картку 4149-49хх-хххх-8317 коштів згідно договору №557755619 від 15.09.2021 у розмірі 9200,00 грн. Згідно іншого платіжного доручення 20.09.2024 на указаний номер картки також було здійснено переказ коштів згідно договору №557755619 від 15.09.2021 у розмірі 7300,00 грн. Як вказано у позовній заяві, відповідно до реєстру боржників №163 від 07.12.2021, 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу №28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників, укладеними між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і боржниками. Копію договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року позивачем до справи не долучено. 31 грудня 2020 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Додаткову угоду №26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою виклали текст договору у новій редакції. Відповідно до п.2.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (у редакції додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020) згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (у редакції додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020). 20 жовтня 2025 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №20102022, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з Реєстром прав вимоги №2 від 06.03.2023 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №57755619 у розмірі 74\~458,71, з яких: 16\~499,80 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 57\~958,91 грн\~сума заборгованості за відсотками. Норми права застосовані судом Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). Згідно з ст.627, 629\~ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Удоговорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.1046, ч.ч. 1 та 2 ст.1054 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад»\~ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3\~Закону України «Про електронну комерцію»: електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За положеннями\~ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої\~статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя\~статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя\~статті 656 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннів обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Частиною 1 статті 1077\~ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 5 ст. 83 ЦПК України). Висновок суду Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набув право грошової вимоги до боржника за кредитним договором №57755619 від 15 вересня 2021 року. Частина перша\~статті 81 ЦПК України\~визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Разом з тим, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів, які б підтверджували факт переходу прав вимоги до відповідача від первісного кредитора до ТОВ«ТАЛІОН ПЛЮС». Так, в матеріалах справи відсутній договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та реєстр прав вимоги, укладених між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», що б підтверджувало перехід права вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором №57755619 від 15 вересня 2021. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за перехід до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права грошової вимоги за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Ураховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] за кредитним договором №57755619 від 15 вересня 2021 року від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу від 20 жовтня 2022 року. Суд виснує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Більше того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив розглянути справу у його відсутність та у призначені судом судові засідання не з`являвся, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18). Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до п.2 ч.2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed