Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В січні 2025 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановського Сергія від 11.04.2024 за №72537461 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Зобов`язати Управління з питань реєстрації Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.04.2024 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами та зареєструвати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки за кадастровим № 4810137200:16:052:0013 за адресою : [ADDRESS] . В обгрунтування позову посилається на те, що 11.04.2024 року вона звернулася з заявою про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим номером 4810137200:16:052:0013, а саме 0,0561 га, за адресою: [ADDRESS] , на яку за нею визнано право власності по рішенню Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/5072/21. 11.04.2024 року державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановським С. відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 №1141 встановлено обставини та прийнято рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій. Рішення обгрунтоване тим, що «…Вiдповiдно до поданого заявником рiшення Центрального районного суду міста Миколаєва по справі 490/5072/21 вiд 01.08.2З визнається право власностi на 2/З часток земельної дiлянки розміром 0,0561 га пiд домоволодiнням [ADDRESS] в порядку спадкування за законом пiсля cмepті Подоплечко Mapiї Григорiвни, а згiдно з вiдомостями з державного земельного кадастру земельна дiлянка має площу 0,0797 га, що значно відрізняється від площі, яка зазначена в судовому рішенні». Звертає увагу, що реєстратор помилково дійшов даного висновку, не надавши належну оцінку судовому рішенню, наданому заявницею. Так, відповідно до рішення Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/5072/21 за [PERSON] визнано право власності на 2\\3 часток житлового будинку [ADDRESS] , та право власності на 0,0561 га пiд домоволодiнням [ADDRESS] . Тобто саме на 0,0561 га земельною ділянки, що є 2/3 частки земельної ділянки. Відповідно до інформації, що міститься в державному акті на право спільної власності на землю за № 014378 від 14.09.2000 р. загальна площа земельної ділянки становить 0.0841 га. Тобто 2\\3 частки від загальної площі, визначені рішенням суду, становлять 0.0561 га. То ж таким чином суд вірно дійшов висновку щодо визнання права власності за Позивачем саме на 0.0561 га. При цьому реєстратором не взято до уваги рішення суду від 26.03.2007 року щодо належності 0,0280 га спірної земельної ділянки іншому спадкоємцю, окрім Позивача. Наразі спадкоємцями, які прийняли спадщину за законом, та власниками земельної ділянки та будинку є : [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] . Таким чином 1\\3 частка спірної земельної ділянки, а саме 0.0280 га, належить [PERSON] та [PERSON] ( право власності не оформлювалося), яку вони отримали в порядку спадкування за законом. Про що й зазначено в рішення суду від 26.03.2007 року. Таким чином, рішенням суду визнано право власності Позивачки на 2\\3 земельної ділянку, розміром 0,0561 га , яка фактично їй належить , проте не зареєстрована за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на наявнiсть обставин, якi є підставою для вiдмови в проведеннi реестрацiйних дiй,а саме : поданi документи не дають змоги встановити набуття, змiну або припинені речових прав на нерухоме майно та їх обтяження- державним реєстратором невірно надано оцінку та не проведено аналіз документів, наданих Позивачем для реєстрації права власності на земельну ділянку. Так, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю по [ADDRESS] за № ІV [NUMBER] виданого 14.09.2009 р. Миколаївською міською радою народних депутатів, площа земельної ділянки складає 0,0841 га. Відповідно 2\\3 частки земельної ділянки і є 0,0561 га, про які зазначено в рішенні суду. Інша 1\\3 частка земельної ділянки та 1\\3 частка житлового будинку належить на праві власності іншим спадкоємцям. В подальшому, за спільною заявою спадкоємців, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, загальна площа земельної ділянки була зменшена з 0.0841 га до 0.0797 га ( технічна документація додається), відомості про що й було внесено до Державного земельного кадастру про земельні ділянки. Приймаючи рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій реєстратором не було враховано дану технічну документацію та невірно прийнято рішення про відмову, так як жодних розбіжностей в розмірі земельної ділянки не існує. В даному випадку, рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій було прийняте 11.04.2023, тобто до спливу встановленого законом терміну (30 робочих днів з дня отримання рішення про зупинення розгляду заяви). Крім того, згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1952-IV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Згідно з частиною 5 статті 24 Закону № 1952 IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. У спірному рішенні реєстратора зазначається лише про судове рішення, однак не надається оцінка іншим документам, які були подані безпосередньо заявником та не вчинено державним реєстратором запити до відповідних органів. Вважаємо рішення реєстратора про відмову в вчиненні реєстраційних дій протиправним і таким, що підлягає скасуванню. Так, за Позивачкою визначено право власності на 2/3 частки земельної ділянки. Даний факт ніким не оскаржується та є доведеним. Державний реєстратор мав можливість отримати інформацію для виконання свого обов`язку щодо державної реєстрації права власності 2/3 частки земельної ділянки та зареєструвати право власності позивачки як 2/3 частки земельної ділянки, з огляду на зміну загальної площі земельної ділянки, а не конкретизувати розмір. Право власності Позивачки на 2\\3 частки земельної ділянки не змінюються від розміру площі і становить 2\\3 частки, якою б не була площа земельної ділянки. Відмова в реєстрації права власності на 2/3 земельної ділянки порушує конституційні та законні права Позивачки, закріплені законодавством. Так як самостійно поновити свої права вона не може, тому й звернулася за захистом своїх прав з даною позовною заявою. 21.01.2025 року від представника відповідача ММР надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що Миколаївська міська рада не є належним відповідачем у справі. Департамент з надання адміністративних послуг є окремим юридичним лицем (ЄДРПОУ: 41210422), який діє окремо від Миколаївської міської ради (ЄДРПОУ: 26565573), [PERSON] повинна була пред`являти вищевикладені позовні вимоги саме до Департаменту з надання адміністративних послуг, оскільки до його компетенцій належать дії, що пов`язані з реєстрацією речових прав на нерухоме майно. Також, звертають увагу суду на те, що Управління надання адміністративних послуг та державної реєстрації Миколаївської міської ради не є окремим юридичним лицем, а являється структурним підрозділом Департаменту з надання адміністративних послуг, тому воно не може виступати відповідачем у даній справі. 23.01.2025 року від [PERSON] надійшла заява про залучення співвідповідача, а саме: залучити до участі у справі № 490/142/25 в якості співвідповідача за позовом [PERSON] до Управління надання адміністративних послуг та державної реєстрації Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про про зобов`язання вчинити певні дії- Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради (ЄДРПОУ: 41210422) 03.03.2025 року до суду надійшла заява позивача про заміну предмету позову, в якій [PERSON] просить суд : Скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановського Сергія від 11.04.2024 за № 72537461 про відмову в проведенні реєстраційних дій . Зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.04.2024 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами та зареєструвати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки за кадастровим № 4810137200:16:052:0013 за адресою: [ADDRESS] , а саме 0,561 га., визначених за нею рішенням Центрального районного суду у справі 490/5072/21 від 01.08.2023 року. В обгрунтування заяви посилається на те, що оскільки, задовольнити заявлену Позивачем вимогу щодо реєстрації за нею права власності на 2/3 частки земельної ділянки неможливе, так як право власності щодо земельних ділянок, у відповідності до законодавства, може бути зареєстрована лише в площинній мірі, то виникла необхідність в подачі заяви про уточнення позовних вимог. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.03.2025 року замінено у справі № 490/142/25 за позовом [PERSON] неналежних відповідачів Управління надання адміністративних послуг та державної реєстрації Миколаївської міської ради та Миколаївську міську раду - на належного відповідача Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради ( код ЄДРПОУ 41210422). Прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 03.03.2025 та продовжити розгляд справи за наступними позовними вимогами, заявленими до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради : 1) скасувати рішення державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області Чекановського Сергія від 11.04.2024 за № 72537461 про відмову в проведенні реєстраційних дій . 2) зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] від 11.04.2024 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами та зареєструвати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки за кадастровим № 4810137200:16:052:0013 за адресою: [ADDRESS] , а саме 0,561 га., визначених за нею рішенням Центрального районного суду у справі 490/5072/21 від 01.08.2023 року. 25.04.2025 року на адресу суду від представника Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської області адвоката Настенко Д.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування заперечень посилається на те, що позивач у позовній заяві не наводить жодного факту порушення безпосередньо Відповідачем його прав чи законних інтересів, а отже враховуючи, що Відповідач не вчиняв дії, яку має намір скасувати Позивач, то Відповідач є неналежним у вказаній справі. Щодо суті самого оскаржуваного рішення державного реєстратора. В позові позивач заявляє, що 11.04.2024 вона звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим номером 4810137200:052:0013, а саме 0,0561 га, за адресою: [ADDRESS] , на яку за нею визнано право власності по рішенню Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2023 у справі № 490/5072/21. За інформацією державного реєстратора Чекановського С.І. це не зовсім відповідає дійсності, оскільки згідно з відомостями Бази даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав), Позивач звернулася з даною заявою 09.04.2024 за реєстраційним номером 60381701. В позовній заяві Позивач стверджує, що нею отримано рішення про зупинення розгляду заяви та надано строк 30 робочих днів для виконання вимог державного реєстратора, зазначених у відповідному рішенні, що жодним чином не підтверджується самим Позивачем та не відповідає дійсності, так як державним реєстратором жодних рішень про зупинення розгляду заяви не приймалося. Заявником подано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2023 по справі 490/5072/21 резолютивна частина якого визнає право власності на земельну ділянку розміром 0,0561 га під домоволодінням. Проте, відомості, отримані державним реєстратором з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки розміром 0,0797 га. Виходячи з цього, звертають увагу на те, що державним реєстратором виявлено суперечності між наданим до заяви рішенням суду та відомостями Державного реєстру прав, що унеможливило встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та стало причиною відмови у проведення реєстраційних дій. Відповідно до статті 11 Закону 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Враховуючи подане рішення суду та відомості з Державного земельного кадастру по зазначеній земельній ділянці, державний реєстратор не має змоги встановити зміну, набуття або припинення речових прав на нерухоме майно. З огляду на вищезазначене, державним реєстратором Чекановським С.І. прийнято рішення №72537461 від 11.04.2024 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку із зазначеними вище обставинами, на законних підставах та відповідно до чинного законодавства України. Ухвалою суду від 20 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті . Позивач в судове засідання не з`явився, представник позиваач адвокатка Ткачук Г.М. надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представників , просили відмовити у позові з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності дост. 13 ЦПК України судрозглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено, що рішенням \~Центрального районного\~суду м.Миколаєва\~у справі\~№ 490/5072/21\~від 01\~серпня 2023\~року по\~справі за\~ позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом - позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 2/3 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових споруд за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку розміром 0,0561\~га під домоволодіням [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з вказаного рішення суду, яке набуло законної сили та позивачем не оскаржувалося, саме з такими позовними вимогами позивач звернувся до суду. Відповідно до інформації, що міститься в державному акті на право спільної власності на землю за № 014378 від 14.09.2000 р. загальна площа земельної ділянки становить 0.0841 га. Тобто 2/3 частки від загальної площі, визначені рішенням суду, становлять 0.0561 га. В подальшому, 25.11.2023 року, вже після прийняття рішення у справі № 490/5072/21, за спільною заявою спадкоємців, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, загальна площа земельної ділянки була зменшена з 0.0841 га до 0.0797 га ( технічна документація додається), відомості про що й було внесено до Державного земельного кадастру про земельні ділянки.Тож зміна розміру земельної ділянки та визначення права власності у відповідності до рішення суду у справі 490/5072/21 не відповідають наразі реальному розміру земельної ділянки та унеможливлюють оформлення права власності. 20.01.2025 року позивачка звернулася до суду з заявою про роз`яснення вищезазначеного судового рішення, в якій зазначила, що це рішення є для неї не зрозумілим в частині стосовно того, чи [PERSON] має право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 земельної ділянки чи на 0,0561 га даної земельної ділянки? Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.02.2025 року заяву [PERSON] про роз`яснення рішення суду - задоволено частково. Роз`яснено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.08.2023 року у цивільній справі № 490/5072/21 в частині, що за [PERSON] визнано\~право власності\~ на\~земельну ділянку\~розміром 0,0561\~га під\~домоволодіням [ADDRESS] \~,\~що відповідало\~розміру 2/3 часток цієї земельної ділянки на момент розгляду справи судом . Відомостей - чи зверталася [PERSON] повторно до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку - позивачка суду не надала і на такі не посилалася. Так, з наданих до справи документів вбачається, що відповідно рішення апеляційного суду Миколаївської області у справі № 22ц-559/07 від 26.03.2007 року спадкодавцю [PERSON] ,\~належало на\~праві власності\~ 0,0561 га земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що відповідало 2/3 частинам у праві власності останнього пропорційно його долі у праві власності на житловий будинок відповідно до загальної площі земельної ділянки 0,0841 га. Такий же розмір земельної ділянки - 0,0841 га зазначено у Дежавному акті на праві спільної власності на земельну ділянку за вказаню адресою, виданому згідно рішення ММР від 11.07.2000 за № 21/4. Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою в [ADDRESS] сформавано також 25 березня 2024 року. Право власності позивача на 2/3 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] - на підставі рішення суду № 490/5072/21 від 01.08.2023 року . 09.04.2024 року [PERSON] звернулася з заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4810137200:16:052:0013 за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/5072/21 від 01.08.2023 року , та відомостей з ДЗК від 09.04.2024 року . 11.04.2024 державним реєстратором Чекановським С.І. прийнято рішення № 72537461 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що відповідно до наданого заявником [PERSON] рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2023 (справа 490/5072/21) визнається право власності на 2/3 часток земельної ділянки розміром 0,0561 га під домоволодінням [ADDRESS] , а згідно з відомостями з Державного земельного кадастру земельна ділянка має площу 0,0797 га, що значно відрізняється від площі, яка зазначена в судовому рішенні. Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі від 25 листиопада 2023 року, та даних про реєстрацію земельної ділянки в Відділі № 6 Управлінні наданні адміністративнівих послуг ГУ Держгеокадастру у Київській області від 22 березня 2024 року - поща земельної ділянки складає 0,0797 га. Як вбачається з пояснювальної записки до даної Технічної документації, відомості внесено за заявою співвласників для подальшого оформлення спадкових прав вдповідно до правовстановлювального документу - Державного Акту на право приватної власнсоті на землю від 14.09.2000 року.Конфігурація земельної ділянки по фактичному користуванню не відповідає вказаній в державному акті, площа земельної діллянки , межі якої втсановлено в натурі, уточнена і складає 0,0797 га, що не відповідає вказаній площі 0,0841 га в Державному акті. Замовники дали згоду на зменшення площі. Згідно спільної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 25.11.2023 року з метою присвоєння кадастрового номеру земельноій ділянці по [ADDRESS] дають згоду на зменшення площі земельної ділянки 0,0797 га , в державному акті вказано 0,0841 га. У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України цивільнесудочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно дост. 76ЦПК України доказамиєбудь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зіст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV). Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952 - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст.3 Закону України №1952, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч .4 ст. 3 Закону №1952). За правилом абз.4 ч.5 ст.3 Закону №1952 державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав. Пунктом 2 ч.1 ст.6 Закону №1952 визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) які набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Так, ч.3 ст.10 Закону №1952 врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Пунктом 1 ст.20 Закону №1952 визначено, що заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування). Тому, враховуючи встановлені обставини у справі, слід приймати до уваги, що умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127). Згідно із п. 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п.23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Водночас згідно з ч.5 ст.24 Закону №1952-IV встановлено, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена. Частиною 1 ст.24 Закону №1952-IV встановлено виключні підстави для відмови в державній реєстрації прав: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом; 6-1) встановлення факту застосування санкцій відповідно до Закону України «Про санкції», які унеможливлюють проведення державної реєстрації прав; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляд заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію, оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці); 14) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім випадків, визначених законом, - у разі державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; 15) у Державному реєстрі прав відсутня державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості - у разі державної реєстрації переходу спеціального майнового права, іншого речового права, обтяження на об`єкт незавершеного будівництва (крім об`єктів незавершеного будівництва, на які зареєстровано право власності), майбутній об`єкт нерухомості; 16) заява про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості містить відомості не про всі майбутні об`єкти нерухомості у складі подільного об`єкта незавершеного будівництва; 17) не визначено чи визначено не в повному обсязі майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки, - у разі первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості, які є частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва; 18) наявні зареєстровані спеціальні майнові права на майбутні об`єкти нерухомості, що є складовою частиною подільного об`єкта незавершеного будівництва, - у разі державної реєстрації речового права або обтяження на подільний об`єкт незавершеного будівництва, крім зміни замовника будівництва відповідно до закону, обтяження майна іпотекою відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»; 19) у Державному реєстрі прав відсутні відомості про право власності/право користування земельною ділянкою замовника будівництва (крім випадків, якщо відповідно до закону виконання будівельних робіт може здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою) у разі: державної реєстрації спеціального майнового права на неподільний/подільний об`єкт незавершеного будівництва; первинної державної реєстрації спеціального майнового права на майбутні об`єкти нерухомості; державної реєстрації спеціального майнового права на майбутній об`єкт нерухомості у зв`язку з його першим відчуженням; 20) не дотримано вимоги, визначені статтею 27-2 цього Закону. Частиною 2 ст.24 Закону №1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Отже, законодавством регламентовано перелік підстав для відмови у державній реєстрації, який є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню (постанова Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі №638/13304/17). Як вже встановлено, у спірних правовідносинах Державний реєстратор відмовив позивачці у проведенні державної реєстрації прав з посиланням на те, що "подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно" - що відповідає формулюванню п. 4 ч. 1 ст.24 Закону №1952-IV . Також, приймаючи рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій державним реєстратором повинно братися до уваги норми Постанови КМУ від 06.03.2022 року №209 «Про деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану», норм Цивільного законодавства та норм Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». При цьому, статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Заявником як підставу для реєстрації свого права власності на частину спірної земельної ділянки подано рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.08.2023 по справі 490/5072/21 , згідно резолютивної частини якого визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку саме розміром 0,0561 га , а не у ідеальній частці 2/3 частині. Проте, відомості, отримані державним реєстратором з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки , зазначають про розмір ділянки 0,0797 га. Простим математичним шляхом можна обрахувати, що 2/3 частини від площі 0,0797 га становить 0,0531 га - що на 30 кв.м. менше , ніж зазначено в правовстановлювальному документі. Отже, державним реєстратором дійсно виявлено суперечності між наданим до заяви рішенням суду та відомостями Державного реєстру прав, що стало причиною відмови у проведення реєстраційних дій. При цьому, спільна заява співвласників вказаної земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 25.11.2023 року про надання згоди на зменшення площі земельної ділянки до 0,0797 га , тоді як в державному акті вказано 0,0841 га , яку вони надали Директору ТОВ\~""Миколаївській\~земельно-кадастровий\~інститут" жодним чином не є підставою для державного реєстратора для внесення ним змін до правовстановлювальних документів на цей спірний об`єкт нерухомості. При цьому співвласниками надано згоду на зменшення загальної площі земельної ділянки , тоді як вказаної заявою ( яка до того ж надана на ім`я особи, яка жодним чином не уповноважена вирішувати юридичну долю надлишків чи недостачі площі ділянки) питання перерозподілу часток, визначення площі ділянки, яка перебуватиме у власності кожного зі співвласників, не вирішувалося. Таким чином, вбачається, що фактично виник спір між співвласниками земельної ділянки, оскільки судовими рішеннями визначено чітко право власності за [PERSON] , саме на 0,0561 кв.м., а за іншими співвласниками -правонаступниками [PERSON] - на 0,0280 га. Отже, при проведенні державної реєстрації за [PERSON] , права власності на 561 кв.м., у інших співвласників залишається лише 236 кв.м., що як раз на 44 кв.м. менше частки, визначеної за ними судовими рішеннями. Проте суду не надано жодних доказів того, чи досягли згоди співвласники спірної земельної ділянки на те, що фактична площа ділянки , яка належить на праві власнсоті [PERSON] та [PERSON] , зменшиться на 44 кв.м. за рахунок зменшення загальної площі, тоді як фактична площа ділянки, яка перебуває у власності позивачки, залишиться незміненою. Співвласники земельної ділянки не зазначені позивачем як учасники справи. Таким чином, загальна площа земельної ділянки згідно Державного Акту перевищує площу фактичну на 44 кв.м. - і прийняття рішення хто з співвласників має "поступитися зайвими квадратними метрами " - не входить до компетенції державного реєстратора в силу його повноважень визначених чинним законодавством. Відповідно до змісту статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З проведенням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно законодавець пов`язував офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2 Закону № 1952-IV). Відповідно до частин другої та третьої статті 3 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5203-VI«Про адміністративні послуги» надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до цього Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт. Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не самі по собі дії державного реєстратора з надання адміністративних послуг [PERSON] , а результат таких послуг - державна реєстрація права приватної власності на частину земельної ділянки , яка перебуває в спільній частковій власності з іншими особами , якою підтверджується певний юридичний статус об`єктів нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Якщо порушення своїх прав позивач вбачає у наслідках, спричинених діями, бездіяльністю або рішенням органу державної влади або його посадової особи, вважаючи, що вони призвели до виникнення, зміни чи припинення її цивільних прав та/або обов`язків, унеможливлюють їх належну реалізацію тощо, то оспорювання таких дій, бездіяльності чи рішення як спосіб захисту майнових або особистих немайнових прав має відбуватись за правилами цивільного судочинства. Розгляд цього спору в порядку адміністративного судочинства окремо від розгляду спору щодо належності речового права на спірне майно не розв`яже остаточно спір між особами, які одночасно претендують на набуття речових прав на це майно, оскільки реєстраційні дії являють собою посвідчення факту набуття певних речових прав, однак не є підставою їх набуття. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в Постанові від 06 червня 2018 року у справі № 826/12559/16, у справі № 804/3509/17, в Постанові\~від 19\~червня 2019\~року у\~справі №\~824/1751/14-а,\~у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 та від 02 жовтня 2019 року у справі № 814/2030/17 . Об`єктом судового захисту відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є саме порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Саме така особа, яка спричинила ці наслідки для позивача щодо його права є стороною у спірному правовідношенні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Сторонами в судовому процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, зокрема, фізичні і юридичні особи . Згідно з вимогами пунктів 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України форма та зміст позовної заяви повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача як сторони у справі, а також зміст позовних вимог. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, пункт 41). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у процесі": сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (пункт 70), від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц (пункт 66), від 07.07.2020 у справі №712/8916/17 (пункт 27), від 09.02.2021 у справі №635/4741/17 (пункт 33.2). Відтак належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20). Як вбачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] звернулася у справі з позовом до державного реєстратора Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Миколаївської області з оскарженням його рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій та просить зобов`язати Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради повторно розглянути її заяву від 11.04.2024 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами та зареєструвати за нею право власності на 2/3 частки земельної ділянки за кадастровим № 4810137200:16:052:0013 за адресою: [ADDRESS] , а саме 0,561 га., визначених за нею рішенням Центрального районного суду у справі 490/5072/21 від 01.08.2023 року. Як вже зазначалося судом вище, земельна ділянка за кадастровим № 4810137200:16:052:0013 за адресою: [ADDRESS] згідно саме відомостей за кадастровим номером має площу 797 кв.м., на що дала свою згоду при формленні позивачка, тоді як 561 кв.м., на які просить зареєструвати своє право власності позивачка, складають більше, ніж 2/3 частини цієї ділянки. Отже, у спірних правовідносинах відповідачем за вимогами про вчинення реєстраційних дій щодо права власнсоті на частину земельної ділянки позивачем визначено лише орган державної реєстрації. При цьому як відзначено судом, із заявами про залучення в якості відповідача/співвідповідача співвласників спірної ділянки позивач до суду не звертався. У визначенні належного/неналежного відповідача у справі, що переглядається, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 , від 12.12.2018 у справі №570/3439/16-ц та від 04.02.2020 у справі №910/7781/19 . Спір в частині скасування рішення державного реєстратора про відмову [PERSON] у вчиненні реєстраційних дій також має вирішуватись одночасно зі спором щодо належності речового права, оскільки рішення прийняте внаслідок наявності розбіжностей у розмірі земельних ділянко співвласників між вже визначеним судом розміром та фактичним розміром ділянки на зменшення якого свідомо погодилася позивачка, знаючи про рішення суду щодо визначення площі земельної ділянки на підставі нподаних нею самою правовстанволювальних документів на це ж майно. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційна розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed