Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Більше трьох років діти проживають лише з позивачкою, вона самостійно займається їх вихованням та утриманням. Відповідач участі в житті дітей не приймає, не цікавиться їх життям, навчанням, станом здоров`я, має заборгованість зі сплати аліментів. Жодних з покладених законом на батьків обов`язків відповідач не виконує, не забезпечує харчування, лікування та навчання дітей. Всі обов`язки по вихованню, утриманню та всіх питаннях, що стосується життя доньок відповідач переклав на позивачку, надавши відповідну довіреність. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування своїми обов`язками та ухилення від виконання батьком батьківських обов`язків. Позивачка, [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач жодної участі в житті дітей не приймає, не цікавиться їх життям, навчанням, здоров`ям. Проживає за кордоном, з дітьми не спілкується, жодного разу не запрошував їх в гості. Батьки відповідача також жодного зв`язку з дітьми не підтримують. При зверненні до відповідача для вирішення різних питань, що стосуються дітей, він вимагає відмовитися від боргу по аліментах. З метою уникнення необхідності в подальшому звертатися до відповідача для вирішення різного роду питань, що стосуються дітей просить позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньок. Представник позивачки, адвокат Діденко Н.П., позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи в суді, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи, Дашівський селищний голова С.Тітаренко, надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника органу опіки і піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] повідомила, що вони з батьком не спілкуються, не заперечує щодо позбавлення її батька батьківських прав. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, думку неповнолітньої [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони з 18.08.2016 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21.12.2020. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками двох неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно судового наказу Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.11.2020 відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2020 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадження [NUMBER] заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 18.11.2020 по 01.05.2025 складає 222451,20 грн. Відповідно до доручення від 20.04.2023 [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його з правом підпису перед фізичними та юридичними особами, державними та недержавними органами, втому числі в органах надання адміністративних послуг (ЦНАП), в лікувальних установах, в навчальних закладах, освітніх центрах, дав згоду та надав повноваження на прийняття рішень, що стосуються життя здоров`я та добробуту його доньок, в тому числі вчинення від його імені всіх необхідних дій, пов`язаних з їх вихованням, доглядом дітей та їх користь та благополуччя на розсуд матері дітей. Згода дійсна до 20.04.2028 року. Згідно інформації наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України за період з 01.01.2022 по 22.09.2025, [PERSON] 15.01.2022 перетнув державний кордон України на виїзд, 15.01.2022 на в`їзд та 16.01.2022 на виїзд. Інша інформація відсутня. Згідно довідки Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 99 від 14.05.2025 [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , 2009 р.н. та [PERSON] , 2016 р.н. зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] з сім`єю не проживає більше трьох років, участі у вихованні дітей не приймає. Згідно довідки Дашівського ліцею Дашівської селищної ради від 19.05.2025 № 236 [PERSON] , [INFO] , учениця 10-Б класу Дашівського ліцею Дашівської селищної ради проживає з мамою [PERSON] , яка сама виховує доньку. Батько [PERSON] вихованням та навчанням доньки не цікавиться. Відповідно до довідки класовода 2 класу Купчинецької філії Дашівського ліцею, [PERSON] , [PERSON] навчається в закладі з 2023 року, є сумлінною, відповідальною, старанною ученицею. [PERSON] демонструє добрі успіхи в навчанні, активно бере участь у шкільному житті, культурних та виховних закладах. Відзначається хорошою поведінкою, повагою до вчителів та однокласників. Протягом періоду навчання дитини, батько [PERSON] не бере участі у навчальному процесі. Зокрема: не відвідує батьківські збори; не контактує з вчителями, не бере участі в обговоренні питань, пов`язаних з навчанням або поведінкою дитини; не надає жодної допомоги в освітньому процесі доньки. Натомість мати - [PERSON] проявляє активну зацікавленість у навчанні та розвитку дитини, постійно підтримує зв`язок з вчителями, вчасно реагує на всі рекомендації, забезпечує необхідні умови для навчання, а також відповідально підходить до виховання доньки. Згідно довідки Дашівської дитячої музичної школи від 19.05.2025 №6 [PERSON] , [INFO] , з 01.10.2024 навчається в "Дашівській дитячій музичній школі"Дашівської селищної ради (клас хореографії). Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Дашівської селищної ради 16.05.2025 проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Сім`я [PERSON] проживає в приватному будинку. Будинок цегляний, в будинку стіни поклеєні шпалерами, підлога дерев`яна, стелі натяжні. Будинок умебльований, є вся необхідна побутова техніка. У дітей є обладнана окрема кімната. Облаштовані окремі спальні місця, робочі столи та шафа-купе для зберігання особистих речей. Є місце для гри и та відпочинку. Діти забезпечені одягом відповідно до сезону. У дітей є ігри, книги, мобільні телефони, ноутбуки, комп`ютер. За даною адресою проживають і мають постійне місце проживання: [PERSON] , [INFO] , мати, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , бабуся. Стосунки у сім`ї доброзичливі, спільно святкують дні народження, релігійні свята. Дотримуються українських традицій. Згідно висновку органу опіки та піклування Дашівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітньої доньки [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету від 19.09.2025 № 169 позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дітей. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 рок (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 25 грудня 2023 року у справі № 168/297/23 (провадження № 61-12782св23) зроблено висновок, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зроблено висновок, що: «позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) зроблено висновок, що: «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, у справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування чи поліції. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього. Також, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дочок. Суд переконаний, що позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дочок не буде сприяти захисту інтересів дітей, як і не буде стимулювати відповідача до належного виконання своїх обов`язків. Таким чином, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання дочок і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed