Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.08.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 100608177, \~за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 4000 грн., який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. 30.11.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-11-65, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100608177. 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100608177. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 100608177 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 35800 грн. з яких: 4000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 31000 грн. - заборгованість по відсотках, 800 грн. заборгованість по комісіям. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 100608177 від 16.08.2021 року в сумі 35800 грн. Крім того, 20.03.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3581504, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 15000 грн., яку зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування нею. 28.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3581504. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 3581504. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 3581504 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 51701,59 грн. з яких: 10612,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 41088,74 грн. - заборгованість по відсотках. Крім того, 03.07.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4409976, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 20000 грн., яку зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування нею. 04.02.2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 04-02-02/2022, відповідно до якого ТзОВ «Авентус Україна» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4409976. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 4409976. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором № 3581504 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 65952,87 грн. з яких: 20000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 45600 грн. - заборгованість по відсотках, інфляційнф збитки 320 грн. та 3 % річних 32,87 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] загальну заборгованість за кредитними договорами в розмірі 153454,46 грн., та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.08.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 100608177, \~за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 4000 грн., строком на 30 днів, тобто до 15.09.2021 року, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Комісія за надання кредиту 800 грн., яка нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово. Стандартна (базова) процентна ставка за кредитом становить 5,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону (а.с. 26-30). Відповідно до п. 6.1 договору, сторони дійшли згоди, що кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. відповідно до умов укладеного договору № 100608177, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.12.2024 року (а.с. 128). Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 30.11.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-11-65, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100608177 (а.с.119-126). 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100608177 (а.с.66-71). Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 35800 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 31000 грн. - заборгованість по відсотках, 800 грн. заборгованість по комісіям (а.с. 80-82). Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» у розмірі 35800 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 31000 грн. - заборгованість по відсотках, 800 грн. заборгованість по комісіям (а.с. 11-12,63). Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до\~частини першої статті 1048\~та\~частини першої статті 1054 ЦК України\~кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 1.3 Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 30 днів. Тобто, у даному випадку, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 15.09.2021 року. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачена пролонгація на стандартнихз (базових) умовах, а саме: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування та строку пролонгації, що не може бути більше 60 днів, тобто після 13.11.2021 року, а тому з 14.11.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 36000 грн. за період з 16.08.2021 року по 13.11.2021 року (4000 грн. х 5 % (базова процентна ставка) : 100% = 200 грн. х 90 днів = 18000 грн.). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 100608177 від 16.08.2021 року в розмірі 22800 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4000 грн., заборгованості за відсотками 18000 грн., заборгованості за комісіями 800 грн. Крім того, 20.03.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3581504, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 15000 грн., строком на 270 днів, тобто до 15.12.2021 року, яку зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування нею. Процентна ставка (базова за кредитом становить 360 % річних. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронну пошту (а.с. 41-48). Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в розмірі 15000 грн. відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується квитанцією № 1597564159 від 21.03.2021 року (а.с. 54). Отже, судом встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 28.12.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 28-12/2021-72, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3581504 (а.с.110-116). 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3581504 (а.с.83-90). Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 51701,59 грн. з яких: 10612,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 41088,74 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 88-90). Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 3581504 у розмірі 51701,59 грн. з яких: 10612,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 41088,74 грн. - заборгованість по відсотках (а.с.55-58,62,65). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 3581504 від 20.03.2021 року в розмірі 51701,59 грн. з яких: 10612,85 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 41088,74 грн. - заборгованість по відсотках. Крім того, 03.07.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4409976, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 20000 грн., строком на 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору (але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль). Стандартна процентна ставка за кредитом становить 1,90 % в день. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, РНОКПП, адреса реєстрації, номер мобільного телефону, електронну пошту (а.с.13-21). Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику в розмірі 20000 грн. відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 08.07.2024 року № 7/5316 (а.с. 31). Отже, судом встановлено, що первісний кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 04.02.2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 04-02-02/2022, відповідно до якого ТзОВ «Авентус Україна» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4409976 (а.с.97-101). 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 4409976 (а.с.83-90). Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТзОВ «Коллект Центр» за кредитним договором № 4409976 у розмірі 65952,87 грн. з яких: 20000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 45600 грн. - заборгованість по відсотках (а.с.35-40). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТзОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 4409976 від 03.07.2021 року в розмірі 65952,87 грн. з яких: 20000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 45600 грн. - заборгованість по відсотках. Що стосується нарахування позивачем інфляційних збитків в розмірі 320 грн. та 3 % річних в розмірі 32,87 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України, який доповнений\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX\~та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України на період воєнного стану. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 25000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 91 від 01.03.2025 року, витягом з акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року (а.с. 135-139). Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують надання правової допомоги, сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 2216 грн. 98 коп. пропорційно частині задоволених вимог (91,52 %).

Outcome: partial