Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 22455,18 грн. та понесені судові витрати. Посилається на те, що надає послуги відповідачу, яка є користувачем послуг за адресою, [ADDRESS] , на її ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії позивача згідно якого ведеться облік розрахунків між позивачем та відповідачем. Відповідач на протязі тривалого часу належним чином не вносить плату за надані йому послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Після відновлення процесуальної діяльності суду з 12.06.2023 року та підтвердження наявності справи, розгляд продовжено. Представником відповідача подано відзив, в якому просить застосувати строк позовної давності, вказуючи, що відповідачем сплачувались періодичні платежі. Крім того, зазначив, що квартира придбавалась в період шлюбу, тому іншим співвідповідачем має бути колишній чоловік відповідача, оскільки має право на частину квартири, оскільки вона придбана під час шлюбу. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, клопотання про зміну складу учасників не подавала, просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених в позові. При вирішення питання застосування строку позовної давності покладалась на розсуд суду, зазначила, що відповідачем робились оплати у 2020 році. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у відзиві, просив застосувати строк позовної давності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідачка є споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , на підставі договору № 33676 від 15.09.2009 року, що вбачається з довідки № 565980 від 07.05.2015 року. Відповідно до витягу з про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23647641 від 21.08.2009 року, право власності на кв. [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з 21.08.2009 року на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2009 року. Відповідно до змісту договору купівлі-продажу від 18.08.2009 року відсутні відомості, що чоловік відповідача давав згоду на його придбання. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , шлюб відповідачки розірвано, актовий запис внесено 26.08.2010 року за № 237. З пояснень представника відповідача вбачається, що шлюб розривався на підставі судового рішення, проте він не обізнаний щодо дати. Факт реєстрації права власності квартири за адресою споживання послуг за відповідачем, факт наявності договору, укладеного із відповідачем, відсутність доказів поділу майна між колишнім подружжям, факт відсутності доказів звернення відповідачки до позивача із повідомленням, що вона володіє частиною квартири, спростовують твердження сторони відповідача, що відповідач має нести тільки половину нарахованої суми за спожиті комунальні послуги. Відповідно до довідки про доходи № 4283172521280249, сума пенсії відповідачки за минулий рік становить 32290,00 грн. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості відповідачка, за адресою: [ADDRESS] , має заборгованість в розмірі 22455,18 грн. за період з листопада 2013 року по квітень 2021 року. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового Заборгованість за період з за період з листопада 2013 року по квітень 2021 року становить 22455,18 грн. Разом з тим, період нарахування, зазначений позивачем у розрахунку виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, дату звернення до суду 25.11.2021 року, останній має обраховуватись з листопада 2018 року. Виходячи з наведеного, факту сплати періодичних платежів, строк позовної давності підлягає застосуванню. За період часу з листопада 2018 року по листопад 2021 року заборгованість відповідача становить 16566,62 грн., суд вважає позовні вимоги та такими, що підлягають частковому задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно до позовних вимог, що підлягають задоволенню в сумі 1675,49 грн. При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача про звільнення відповідачки від сплати судового збору, оскільки вона отримує тільки пенсію, на Закон України «Про судовий збір», оскільки він регулює можливість звільнення або відстрочення сплати судового збору позивачам під час подачі до суду позовної заяви, а не розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial