Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

02 вересня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором, за змістом якої 30 грудня 2019 року та 02 листопада 021 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») та [PERSON] укладено кредитні договори №2001510330901, №1002008313101, за якими позивачем для відповідача видано кредитні кошти в сумі 18000,00 грн. і 200050,00 грн. відповідно. [PERSON] тривалий час не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання перед АТ «ПУМБ» і загальна сума заборгованості станом на 07 травня 2025 року склала 61 638,21 грн. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яка зазначена відповідачем у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку із цим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору. 02 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. Згідно позовної заяви представник позивача просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 05 листопада 2025 року відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково. Справу розглянуто в порядку ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. За змістом ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір є двосторонньою угодою і має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит (певну грошову суму) та набуває право вимоги на повернення наданих грошових коштів і сплати процентів, а позичальник несе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Тобто, кредитний договір є відплатним, тому позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами. 30 грудня 2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №2001510330901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якого відповідач просить відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях і надати кредитну картку, встановити кредитний ліміт у сумі 3000,00 грн., реальна річна процентна ставка 47,88%. 30 грудня 2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] також був укладений паспорт споживчого кредиту, де відповідачу надана повна інформація щодо умов кредитування. Згідно Довідки про збільшення кредитного ліміту за №2001510330901 від 30 грудня 2019 року, 12 березня 2020 року збільшено з 3\~000 грн. до 7\~000 грн., 15 грудня 2020 року до 10\~000 грн., 19 серпня 2021 року до 14\~000 грн., 23 жовтня 2021 року до 18\~000 грн., 27 лютого 2022 року зменшено до 17\~505 грн., 03 березня 2022 року збільшено до 18\~000 грн., реальна річна процентна ставка залишалася незмінною 47.88 %. 02 листопада 2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №1002008313101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за умовами якого відповідач просить надати споживчий кредит на суму 20 050,00 грн. на строк 24 місяців, розмір процентної ставки 0,01%, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%. 02 листопада 2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] також був укладений паспорт споживчого кредиту, де відповідачу надана повна інформація щодо умов кредитування. Між сторонами визначено графік платежів і передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом складають 14 389,95 грн., а загальна вартість кредиту 34 439,95 грн. Згідно платіжної інструкції від 02 листопада 2021 року АТ «ПУМБ» надано для [PERSON] кредитні кошти по договору №1002008313101 від 02 листопада 2021 року в сумі 20 050,00 грн. З виписок по рахунку вбачається, що кредитні кошти від АТ «ПУМБ» [PERSON] отримав і ними користувалася, однак має заборгованість, яка не погашена. АТ «ПУМБ» сформовано розрахунок заборгованості по кожному із кредитних договорів станом на 07 травня 2025 року (включно), згідно з яким [PERSON] має заборгованість: 1) за кредитним договором №2001510330901 від 30 грудня 2019 року заборгованість складає 37 546,94 грн., з них: заборгованість по сумі кредиту 20 283,50 грн., заборгованість по процентам 17 263,44 грн.; 2) за кредитним договором №1002008313101 від 02 листопада 2021 року заборгованість складає 24 091,27 грн., з них: заборгованість по сумі кредиту 11 700,03 грн., заборгованість по процентам 1,6 грн., заборгованість по комісії 12 389,64 грн.; 09 травня 2025 року у зв`язку із тим, що [PERSON] своєчасно не повернув АТ «ПУМБ» кредитні кошти, проценти за користування кредитом та інші платежі, банк на його адресу направив письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання листа. Відомості про надання відповіді [PERSON] для банку матеріали справи не містять. 30 грудня 2019 року та 02 листопада 2021 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено два кредитні договори та позивачем для відповідача надано кредитні кошти. Отже, АТ «ПУМБ» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] , надавши йому кредит в обумовленому кредитними договорами розмірі. Із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що [PERSON] кредитні кошти отримав і ними користувався, однак не виконав взятих на себе зобов`язань і не повернув кредит та платежі за користування кредитом у визначений строк та розмірах, тому станом на 05 травня 2025 року виникла заборгованість в загальному розмірі 61 638,21 грн. Позивач направив відповідачу письмову вимогу про погашення існуючої заборгованості, однак відповідач кошти не сплатив, відповіді банку не надав. Відповідач не надав суду доказів того, що кредитні кошти не отримував, ними не користувався або що у нього немає заборгованості за вказаними кредитними договорами. Відповідачем не заявлено клопотання про призначення у справі експертизи з метою визначення правильності встановленого у позовній заяві розміру заборгованості. Проте, у кредитному договорі № 1002008313101 від 02 листопада 2021 року не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково - касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами оскаржуваного кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту 5 кредитного договору № 1002008313101 від 02 листопада 2021 року щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». До аналогічного висновку дійшов Хмельницький апеляційний суд у постанові від 03 червня 2025 року (Справа № 681/1402/24, провадження № 22-ц/820/1254/25), постанові від 05 листопада 2025 року (Справа № 685/294/25, провадження № 22-ц/820/2168/25). На підставі ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надала доказів, які спростовують твердження позивача, що є її процесуальним обов`язком, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, однак частково з вказаних в мотивувальній частині рішення суду підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. Ціна позову 61 638,21 грн., а позов підлягає задоволенню частково на загальну суму 49 248,57 грн., тобто на 80% (61 638,21-12 389,64 * 100 / 61\~638,21). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 937,92 грн. (2 422,40 * 80 / 100).

Outcome: partial