Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та пенсійні грошові кошти [PERSON] , які зберігаються на відповідному рахунку у Головному управлінні пенсійного фонду України у Херсонській області. В обґрунтування позову зазначив, що після смерті його батька залишилось спадкове майно яке він прийняти не може через відсутність належних правовстановлюючих документів. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав. На судове засідання відповідачі не з`явилися про причини неявки не повідомили. На судове засідання третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сакал Інна Миколаївна не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши позивача, дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 06 березня 2023 р., виданим Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 06 березня 2023 року складено відповідний актовий запис № 173. 08.09.2021 року приватним нотаріусом Воропай М.М., Скадовського районного нотаріального округа Херсонської області був складений заповіт, згідно якому батько позивача [PERSON] , [INFO] заповів, [PERSON] , [INFO] все своє майно, з чого б воно не складалось. При оформленні спадкової справи з`ясувалось, що оригінали правовстановлюючих документів, а саме договору купівлі-продажу від 18.02.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори Омельчук І.В. та Державного акту від 21.05.2010р., складеного Відділом Держкомзему у Каланчацькому районі Херсонської області, реєстраційний номер 011073300337, а також оригінал заповіту, який був складений 08 вересня 2021 року приватним нотаріусом Воропай М.М. Скадовського районного нотаріального округа Херсонської області, згідно якому батько позивача [PERSON] , [INFO] заповів, [PERSON] , [INFO] все своє майно, з чого б воно не складалось знаходяться у матері позивача [PERSON] на тимчасово окупованій території України та відновити їх на теперішній час не має можливості, що слугувало підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] , (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та пенсійні грошові кошти батька, які зберігаються на відповідному рахунку у Головному управлінні пенсійного фонду України у Херсонській області. Позивач позбавлений можливості вирішити питання по відновленню правовстановлюючого документа в позасудовому порядку, у той час як спадкове майно належало спадкодавцю на законних підставах, нікому іншому не продане не передане, не передароване, заборони на відчуження (арешти) зазначеного майна відсутні. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за нею такого права в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного майна, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на момент розгляду справи. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved