Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21 300 грн., мотивуючи тим, що між ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №8544148 від 05.12.2024р. шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, у порядку, визначеному ст.12 Законом України "Про електронну комерцію", відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 10 000 грн. строком на 345 днів за умови виконання позичальником графіку платежів - з 05.12.2024 р. по 28.12.2024 р. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Вказує, що враховуючи вимоги Закону України "Про споживче кредитування" та Закону України "Про електронну комерцію", ст.639 ЦК України, кредитний договір від 05.12.2024 року є письмовим правочином та відповідає формі, визначеній ст.ст.207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами всіх істотних умов договору. Позивач зазначає, що умовами договору визначено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, а позичальник зобов`язується отримати та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк, визначений цим договором. Вказує, що позивач виконав зобов`язання за вказаним договором та перерахував на картковий рахунок відповідачки кошти у розмірі 10 000 грн. строком на 345 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1 % в день (стандартна процентна ставка). Позивач зазначає, що відповідно до ст.ст.509, 526, 527, 530, 1054 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, розмір якої становить 21 300 грн., яка складається з: 10 000 грн. - заборгованість за кредитом, 11 300 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.08.2025р. справа була направлена для розгляду за підсудністю до Острозького районного суду Рівненської області. \~ \~ \~ \~Ухвалою Острозького\~районного суду\~Рівненської області\~від 30.09.2025р.\~справу було\~прийнято до\~провадження та\~призначено до\~розгляду по\~суті в\~порядку спрощеного\~позовного провадженняз викликом сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд створив учасникам процесу належні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їм обставин та подання усіх можливих доказів. Правом подати до суду відзив на позовну заяву відповідачка не скористалася, заперечень щодо позову до суду не подала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За змістом ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 05.12.2024 року ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" і [PERSON] уклали в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №8544148, за умовами якого ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" надало відповідачці кредит у розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити нараховані проценти відповідно до графіка платежів (п.1.3 кредитного договору). Даний договір укладений між сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-комунікаційної системи товариства шляхом направлення тексту договору, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, споживачу в особистий кабінет/мобільний застосунок "Сreditplus", та його підписання споживачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, у відповідності до п.п.1.1, 9.2, 9.6 кредитного договору. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п.2.1 кредитного договору). Пунктом 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 345 днів. Згідно з п.1.5.1 кредитного договору плата за користування кредитом здійснюється за стандартною процентною ставкою 1 % в день. Сторони також дійшли згоди, що детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Графік платежів), що є додатком №1 до цього договору та підписана позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (п.1.4 кредитного договору) (а.с.25-42). Підписавши договір, позичальник підтверджує, що: -перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України "Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії" та розміщена на Веб-сайті/в Мобільному застосунку "CreditPlus"(шляхом розміщення гіперпосилань); -він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", що розміщені на веб-сайт/в мобільному застосунку "CreditPlus"(шляхом розміщення гіперпосилань), повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п 9.8 кредитного договору). Згідно з п.9.2 кредитного договору визначено, що цей кредитний договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4 договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. 05.12.2024 р. відповідачка [PERSON] також ознайомилася з паспортом споживчого кредиту (інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) за стандартизованою формою, в якому визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, розмір орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення, отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, виходячи із обраних ним умов, а також підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором, що засвідчила електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.45-49). Сторони домовились, що кредитний договір укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України "Про електронну комерцію". Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами таких договорів. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між сторонами. Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою в порядку передбаченому законом не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. Тобто, підписавши договір одноразовим ідентифікатором, відповідачка підтвердила, що вона погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Враховуючи, що згідно вищевказаного положення кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З доводів позивача, які не спростовано відповідачкою, судом встановлено, що позивач видав відповідачці кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачкою в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі, що підтверджується довідкою ТОВ "ФК "Контрактовий дім" від 19.05.2025 р. згідно якої ТОВ "ФК "Контрактовий дім", що надає фінансові платіжні послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, підтвердило ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" про успішність операції з перерахування 05.12.2024р. грошових коштів у сумі 10 000 грн. на картку клієнта [NUMBER] (а.с.57). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачкою кредиту в ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА". Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснивши жодного платежу для погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, в результаті чого виникла прострочена заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 300 грн., з яких : 10 000 грн. - заборгованість за кредитом, 11 300 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується карткою обліку договору (розрахунком заборгованості) ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА", яка є детальною, містить інформацію про порядок нарахування спірної заборгованості в розрізі окремих складових за кожен день користування кредитом (а.с.50-56). Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів, а відтак з урахуванням відсутності наданих відповідачкою доказів, які б спростовували заборгованість у заявленому позивачем розмірі суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася у розмірі 10 000 грн. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, за кредитним договором обов`язку позикодавця (кредитодавця) передати позичальнику грошові кошти кореспондує обов`язок позичальника повернути позикодавцю (кредитодавцю) грошові кошти або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплатити проценти, якщо це передбачено договором. Таким чином, кредитний договір вважається виконаним в момент повернення позичальником грошових коштів, такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості (при наданні позики), а також сплати процентів, якщо це передбачено договором. Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також прострочену заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17). Згідно розрахунку заборгованості, визначеної позивачем та не спростованої відповідачкою, борг [PERSON] зі сплати відсотків за користування кредитом, заявлений до стягнення, становить 11 300 грн. (10 000 грн. х 1% х 113 дн. (з 05.12.2024 р. по 28.03.2025 р. - період, який вказаний у розрахунку заборгованості) = 11 300 грн.) та на даний час не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідачки. При вирішенні спору суд також враховує, що [PERSON] не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем та не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості. Суд також звертає увагу на те, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17). При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку банку не повернуті, та згідно ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення отриманої суми кредитних коштів. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки становить 21 300 грн., з яких 10 000 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 11 300 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2\~422,40 грн. Щодо стягнення інших судових витрат у розмірі 105 грн. суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне. Так, у відповідності до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" та АО "Правовий курс" 07.05.2025 р. укладено договір про надання правничої допомоги № 0705-25 (а.с.78-84). Додатковою угодою № 2 від 17.06.2025 вказаний договір доповнено п.3.1.2, яким передбачено, що додатково до винагороди, визначеної підпунктом 3.1.1. пункту 3.1. договору, клієнт щомісячно, зі сплатою винагороди, відшкодовує об`єднанню витрати з відправлення досудових вимог/повідомлень/ претензій боржникам у розмірі 105 (сто п`ять) гривень 00 копійок за 1 (одну) вимогу/ повідомлення/претензію. Відшкодування здійснюється за результатами відправлених вимог на підставі підтверджуючих документів, наданих об`єднанням» (а.с.85). У ч.2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До матеріалів справи долучено досудову вимогу з доказами її надсилання відповідачці 25.06.2025 р. Разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджують здійснення адвокатом витрат з відправлення досудових вимог/повідомлень/ претензій боржникам згідно з додатковою угодою №2 від 17.06.2025 в сумі, про яку просить позивач, та їх відшкодування позивачем згідно умов договору, матеріали справи не містять. Окрім того, до матеріалів справи додано списки згрупованих відправлень лише за 21.06.2025 р. та 31.07.2025 р., проте матеріали не містять відомостей, які відправлення направлялись відповідачці. За таких обставин, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів щодо понесення таких витрат позивачем не надано, у зв`язку з чим вони не підлягають до стягнення. На підставі викладеного та

Outcome: approved