Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач ТОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 9090342 від 09.04.2024 року в сумі 17250 грн, а також суму сплаченого судового збору 2 422,40 грн. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 09 квітня 2024 року між ТОВ «Мілоан» (первинний кредитор) та [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № 9090342, відповідно до якого позичальнику було надано 5000 грн. строкової фінансової допомоги (кредиту), зі сплатою відсотків та інших платежів згідно з умовами договору. Відповідно до наданого графіку платежів (Додаток №1 до договору), повернення кредитних коштів, комісії та відсотків відповідачем у визначені строки не здійснювалось. Відповідач не здійснив жодного платежу за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі: 5000 грн основний борг; 11 400 грн проценти; 850 грн комісія. Загальна сума 17 250 грн. Позивач зазначив, що первинний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання, надавши кошти у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача. Натомість відповідач не виконав умов договору, не повернув кредит і не сплатив нараховані проценти та комісію. Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань, позивач просив суд стягнути із відповідача 17 250 грн заборгованості, а також 3028 грн судового збору. Відповідно до договору між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», а також Акт приймання-передачі реєстру боржників та Витяг з реєстру боржників, у якому зазначено дані про [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є належним правонаступником первинного кредитора у даному зобов`язанні. Згідно з наданою копією, позивач направив відповідачу письмову вимогу про добровільне погашення заборгованості, однак відповідач не відреагував, що підтверджує наявність спору та досудові заходи врегулювання, тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] , діючи через свого представника Дейнеку О.В., надав письмові пояснення по суті спору, подані через систему «Електронний суд» 27.10.2025 року. У поданих поясненнях відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів у сумі 5000 грн, однак вважає вимоги позивача частково безпідставними з огляду на наступне: 1. Щодо комісії за надання кредиту (850 грн). Відповідач вказує, що умовою договору передбачено стягнення одноразової комісії за підготовку, організацію та надання кредиту. Таке положення суперечить імперативним нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», оскільки кредитодавцю заборонено встановлювати плату за дії, які є невід`ємною частиною виконання ним свого обов`язку надання кредиту. Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду (постанови від 06.11.2023 у справі №204/224/21, від 31.01.2024 у справі №450/126/20, від 09.02.2024 у справі №337/3703/22), у яких визначено, що такі комісії є нікчемними. Відтак, нарахування 850 грн є незаконним і має бути виключене з розрахунку заборгованості. 2. Щодо розміру процентної ставки. За умовами договору встановлено денну процентну ставку 2,10% (пільгова) та 2,30% (стандартна), що відповідає орієнтовній реальній річній ставці (РРПС) 9084%. Відповідач зазначає, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (чинного на момент укладення договору), максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Отже, умова договору щодо ставки 2,30% на день є нікчемною, а нарахування процентів має здійснюватися в межах законної ставки 1% на день. Посилання зроблено на постанови Верховного Суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц та від 13.03.2023 у справі №398/1796/20, у яких роз`яснено, що суд має враховувати нікчемність правочину ex officio (з власної ініціативи). 3. Щодо припинення нарахування відсотків після закінчення строку кредитування. Строк дії договору сплив 18.07.2024 року, отже право кредитора нараховувати договірні відсотки припинилось із цієї дати. Відповідно до ст.1048 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, після спливу строку дії договору кредитор може вимагати лише 3% річних та інфляційні втрати згідно зі ст.625 ЦК України, але не продовжувати нарахування договірних відсотків. Таким чином, нараховані позивачем 11 400 грн процентів є безпідставними і підлягають перерахунку. 4. Контррозрахунок відповідача. Відповідач надав власний розрахунок, за яким: основний борг 5000 грн; комісія 0 грн (нікчемна); проценти (1%/день за 100 днів) 5000 грн; 3% річних за прострочення (286 днів) 117,26 грн; усього: 10 117,26 грн. Саме цю суму відповідач визнає як належну до сплати. Представник позивача в судове засіданні не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій вона прохала суд про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявне клопотання його представника адвоката Дейнека О.В. про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610, 611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від 23\~лютого 2006\~року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до\~ст.6цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 09.04.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 9090342. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати всі інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п.п. 1.2 п. 1 договору сума кредиту складає 5000 грн. 00 коп. Кредит надається строком на 100 днів з 19.04.2024 року. Судом встановлено, що між сторонами 09.04.2024 року був укладений кредитний договір №9090342 у формі електронного документа відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується довідкою про переказ та витягом із системи ТОВ «Мілоан. Таким чином, факт отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 5000 грн є доведеним. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). У справі, яка розглядається, суд встановив, що ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали кредитний договір від 09.04.2024 року у електронній формі за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора і дана обставина не заперечується відповідачем; Таким чином, позивачем доведений факт укладення кредитного договору на умовах, визначених у ньому, між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такий договір у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі Товариства, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозиції укласти зазначений договір здійснено шляхом заповнення нею формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладений між сторонами кредитний договір за своїм змістом та формою відповідає вимогам, визначеним законом на момент його укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором. Фактичною підставою для позову є укладення Договору, за яким відповідач отримав 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок) та подальше невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати належних платежів. Загальний розмір заборгованості, який вимагає Позивач, складає 17 250,00 грн, що включає в себе: 5 000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту (тіло); 11 400,00 грн (одинадцять тисяч чотириста гривень 00 копійок) простроченої заборгованості за сумою відсотків та 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) простроченої заборгованості за комісією. Детальний аналіз структури заборгованості демонструє, що сума додаткових фінансових вимог (відсотки та комісія, 12 250,00 грн) у 2,45 рази перевищує основну суму боргу (тіло кредиту, 5 000,00 грн). Таке співвідношення свідчить про надмірність та потенційну неправомірність нарахованих платежів, що свідчить про невідповідність умов Договору чинному законодавству України про споживче кредитування та захист прав споживачів. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. У Кредитному договорі денна процентна ставка установлена на рівні 2,30%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів (ч. 2 ст. 8 Закону). Таким чином, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1 % на день, а тим паче процентну ставку вище 1 % на день, яка, за своєю суттю, є складовою денної процентної ставки, суперечить вимогам чинного законодавства. Максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначений Закон України прийнятий від 22.11.2023 та набрав чинності 24.12.2023, а кредитний договір №9090342 укладений 09.04.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Отже, відсоткова ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства. Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, вважаю, що умови Кредитного договору в частині, яка суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними. Таке перевищення є істотним порушенням публічного порядку, тому умови договору в частині визначення процентної ставки понад 1% є нікчемними відповідно до ст.203, 215, 228 ЦК України. Суд, виявивши нікчемність умов договору, відповідно до позиції Верховного Суду (постанови від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц, від 13.03.2023 у справі №398/1796/20), застосовує наслідки нікчемності ex officio, тобто незалежно від подання відповідачем окремого позову. Тобто, з відповідача у судовому порядку слід стягнути 5000 грн. 00 коп. (5000,00 грн. * 1% *100 дні), що буде відповідати частини п`ятій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки вона належним чином свої зобов`язання по поверненню тіла кредиту та відсотків за його користування у зазначеному розмірі не виконала. Відповідно до положень ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договірні зобов`язання ТОВ «Мілоан» виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит в сумі 5 000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на визначений відповідачем картковий рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначених договором строку і обсягу не виконала, і станом на час розгляду справи відомостей про погашення заборгованості повністю чи частково суду не надано. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)). 29.07.2024.02.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір про відступлення прав вимоги № 108-МЛ, за яким позивач набув право вимоги, зокрема, за кредитним договором №9090342 від 09.04.2024 року. Правомірність набуття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги за договором про споживчій кредит відповідач в ході судового розгляду не спростував. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, сума яких становить 11400 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Така правова позиція підтверджена правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію , що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В охоронних/спірних правовідносинах права та інтереси кредитора мали б бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1048 ЦК України, право кредитора на нарахування процентів припиняється після спливу строку кредитування. Оскільки строк договору сплинув 18.07.2024 року, подальше нарахування процентів після цієї дати є неправомірним. З огляду на наведене, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 6400 грн. 00 коп. (11400 5000), нарахованих поза межами строку кредитування. Також, суд погоджується з позицією відповідача, що плата у розмірі 850 грн за підготовку та надання кредиту не є окремою фінансовою послугою, а тому суперечить ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» та ч.4 ст.11 Закону «Про споживче кредитування». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21. Отже, зазначена умова є нікчемною, а сума комісії підлягає виключенню з розрахунку заборгованості. Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та заборгованості за процентами за його користування, нарахованими в межах строку кредитування у розмірі 5000 грн. 00 копійок з урахуванням процентної ставки 1% згідно Закону України «Про споживче кредитування». суд, здійснивши аналіз розрахунків сторін, погоджується із контррозрахунком відповідача, який є логічним, обґрунтованим та базується на чинному законодавстві. Відповідно: тіло кредиту 5 000,00 грн; проценти (1% на день ? 100 днів) 5 000,00 грн; санкції за прострочення згідно ст.625 ЦК України (286 днів ? 3% річних) 117,26 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню: 10 117,26 грн. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням часткового задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог. Отже, якщо позов заявлено на 17 250,00 грн, а задоволено на 10 117,26 грн, стягненню підлягає 58,7% сплаченого судового збору, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1421 грн. 94 коп. (2422,40 х 58,7%) судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial