Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Акціонерне товариства «ТАСКОМБАНК» (далі - АТ «ТАСКОМБАНК») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №1425964177 від 29 листопада 2022 року в розмірі 58609,22 грн, з яких: 22898,69 грн борг по тілу кредиту (в т.ч. прострочений), 4345,86 грн борг по річних процентах (в т.ч. прострочений), 31364,67 грн борг по щомісячних процентах (в т.ч. прострочений). Свої вимоги обгрунтовує тим, що 29.11.2022р. між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») і [PERSON] було укладено зазначений кредитний договір, відповідно до якого позичальнику надано кредит шляхом безготівкового переказу коштів у спосіб, зазначений у договорі. На підставі договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» передало АТ «ТАСКОМБАНК», як новому кредитору, права вимоги до позичальників згідно реєстру прав вимоги, зокрема й до відповідача за вказаним кредитним договором, про що його повідомлено. Однак відповідач порушив свої зобов`язання й не виконав умови даного кредитного договору, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, не відреагував на неодноразові телефонні повідомлення банку щодо необхідності погашення кредитної заборгованості, яка станом на 12.05.2025р. складає 58609,22 грн, з яких: 22898,69 грн борг по тілу кредиту (в т.ч. прострочений), 4345,86 грн борг по річних процентах (в т.ч. прострочений), 31364,67 грн борг по щомісячних процентах (в т.ч. прострочений), що й спонукало позивача звернутися з даним позовом до суду. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 09 жовтня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.1, 4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.19, 274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін 09 жовтня 2025 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (свобода договору). За приписами ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР»). Умови договорів приєднання розробляються кредитодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим кредитодавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України). За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено, що 29 листопада 2022 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ФК «ЦФР» із заявою-анкетою на отримання послуг і 29.11.2022р. між ТОВ «ФК «ЦФР» і [PERSON] було укладено кредитний договір №1425964177 (індивідуальна частина), згідно якого кредитодавець зобов`язувався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п.1.1); кредит надається позичальнику на наступних умовах: сума кредиту 33232,50 грн; строк, на який надається кредит, 30 місяців; початковий процент при наданні кредиту 5,00% від суми кредиту (1582,50 грн); щомісячні проценти 3,50% від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні загальні проценти 10,99% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів (п.1.2); позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту згідно графіку платежів (п.1.3); підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами: отримувач [PERSON] 31650,00 грн (переказ коштів на погашення заборгованості по КД №9465407015 від 20.05.2021 за рахунок коштів згідно КД №1425964177 від 29.11.2022 (п.1.4); всі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) редакція від 02.02.2022р., які розміщені на сайті товариства www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору і до яких приєднується, підписавши договір (п.3.5); цей договір, Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 02.02.2022р. складають єдиний кредитний договір (п.3.6). Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. ТОВ «ФК «ЦФР» виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленими кредитними коштами, тоді як позичальник свої договірні зобов`язання виконувала неналежним чином, тіло кредиту та проценти за його користування у відповідності до умов договору та графіку платежів нею сплачувалися несвоєчасно, що підтверджується випискою по особовому рахунку, яка є належним і допустимим доказом у справі та не оспорюється відповідачем. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1425964177 від 29.11.2022р. станом на 12.05.2025р. складає 58609,22 грн, з яких: 22898,69 грн борг по тілу кредиту, 4345,86 грн борг по відсотках, 31364,67 грн борг по щомісячних процентах, 0,00 грн борг по пенях та штрафах, що не спростовано відповідачем, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. 01 вересня 2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» (Новий кредитор) і ТОВ «ФК «ЦФР» (Первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №01/09/21, за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені договором (п.2.1); право вимоги переходить до Нового кредитора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення (п.3.4). АТ «ТАСКОМБАНК» 20.05.2025р. направило [PERSON] повідомлення-вимогу про перехід до банку прав вимоги за кредитним договором №1425964177 та необхідність погашення виниклої заборгованості протягом 30 календарних днів, однак воно відповідачем проігнороване й порушення зобов`язання не усунене. За приписами ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Відтак, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №761/33403/17). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21). Під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Вищенаведене свідчить про те, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Велика Палата Верховного Суду у п.138-139 постанови від 15.09.2022р. у справі №910/12525/20 вказала, що положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №914/868/17, від 18.10.2018р. у справі №910/11965/16. Тому, зважаючи на викладене, суд констатує, що на момент укладення між АТ «ТАСКОМБАНК» і ТОВ «ФК «ЦФР» договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021р. ще не виникло (не існувало) зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» і [PERSON] за кредитним договором №1425964177 від 29.11.2022р., адже цього кредитного договору між ними ще не було укладено. Тобто, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням [PERSON] , яке він міг би передати АТ «ТАСКОМБАНК» згідно договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021р. Зазначення ж позивачем у адресованій [PERSON] повідомленні-вимозі, що АТ «ТАКСОМБАНК» є правонаступником ТОВ «ФК «ЦФР» за укладеним кредитним договором №1425964177, не є тим належним, достатнім, достовірним і допустимим доказом (документом), який у відповідності до вимог чинного законодавства підтверджував би легітимність переходу прав вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «ТАКСОМБАНК» за означеним кредитним договором. Підсумовуючи викладене, суд висновлює, що АТ «ТАКСОМБАНК» не доведено набуття права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1425964177 від 29.11.2022р., укладеним нею з ТОВ «ФК «ЦФР». Таким чином,\~враховуючи вищевказані\~обставини справи,\~даний позов\~АТ «ТАКСОМБАНК»\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог АТ «ТАКСОМБАНК» суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені товариством у справі судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed