Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають трьох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Позивач зазначає, що діти проживають разом з ним і знаходяться на його утриманні. Відповідач допомогу на утримання дітей не надає, а тому утримання дітей позивач здійснює сам. Так як відповідач не надає допомогу для дітей позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на дітей. На думку позивача, відповідач має можливість як за станом свого здоров`я так і матеріальним станом сплачувати аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно. Тому позивач просить суд, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 (однієї другої) частки від доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.04.2025 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 03.06.2025, яке було відкладено на 24.06.2025 за клопотанням представника відповідачки, яке в свою чергу також за клопотанням представника відповідача було відкладено на 29.07.2025. 29.07.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області задоволено клопотання позивача [PERSON] про допит в судовому засіданні неповнолітніх свідків/неповнолітніх дітей, викликано в якості свідків: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , тимчасово проживаючого в Чеській республіці; неповнолітню [PERSON] , [INFO] , проживаючу за адресою: [ADDRESS] ; неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язано Службу у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради та Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Канівської міської ради забезпечити участь у справі їх представників, у зв`язку з допитом неповнолітніх свідків. Розгляд справи відкладено до 14.08.2025, яке у свою чергу також було відкладено до 09.09.2025 у зв`язку із неявкою свідка [PERSON] , яке в свою чергу було відкладено до 01.10.2025 та до 23.10.2025 за клопотаннями представника відповідача. 23.10.2025 судове засідання було також відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача до 07.11.2025. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та долучених до неї доказів. Зазначив, що відповідачка з старшим сином на даний момент перебувають в Чеській республіці. Також зазначив, що діти проживають з ним, що він платить кошти на навчання, забезпечує всі потреби дітей та те що відповідачка утриманням спільних дітей не займається. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Бовшика М.Ю.. Представник відповідача адвокат Бовшик М.Ю. у судовому засіданні заперечував, щодо заявлених вимог позивача та зазначив, що позивачем не доведено, що діти потребують утримання відповідачки, також зазначив про те що відповідачка виїздить за кордон та приймає участь в утриманні дітей, купує їм необхідні речі. Також зазначив, що старший син [PERSON] проживає з відповідачкою та перебуває на її. Також зазначив, що позов є безпідставним тому просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні в присутності головного спеціаліста служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області - Хоменко О.М. та начальника служби у справахз дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області - Костенко Н.Г. було допитано та заслухано думку неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , які висловили свою та були вислухані судом щодо участі їх батьків у їх житті, вихованні та забезпечені. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що сторони, від подружнього життя мають четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] (нечитабельний номер) від 14.02.2008, серії [NUMBER] від 10.04.2025, серії [NUMBER] від 10.04.2025, серії [NUMBER] від 11.07.2019 (а.с.5,-7, 28). Згідно довідки\~виданої старостою села Яблунів Канівської міської ради Черкаської області Береговою В.А. від 10.04.2025 за вих. №178, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та його діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] дійсно проживають без реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з травня 2024 року і по теперішній час. Син [PERSON] , [INFO] проживав з травня 2024 року по липень 2024 року (а.с.10). З довідки виданої Комунальним закладом «Межиріцький ліцей Канівської міської ради Черкаської області» № 66/01-38 від 14.10.2025, вбачається, що діти позивача [PERSON] , [INFO] , учениця 1 класу, [PERSON] , [INFO] , учень 9 класу є здобувачами освіти Яблунівської філії КЗ «Межиріцький ліцей». Відповідно до інформації завідувача Яблунівської філії Світлани Корчаки, діти проживають у неповній сім`ї з батьком (батьки розлучені). Протягом навчального періоду (2024-2025) по даний час їх батько, [PERSON] опікується дітьми, дійсно цікавиться навчанням і досягненнями своїх дітей, відвідує виховні заходи, надає допомогу в навчанні, з`являється на індивідуальні бесіди з класними керівниками дітей, підтримує зв`язок з учителями -предметниками, бере активну участь у шитті школи (а.с.61). Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2024 у справі №697/302/24 шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 22.01.2025 (а.с.8-9). З долученої позивачем, копії квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки №72 від 22.08.2025, вбачається, що позивачем було сплачено кошти у сумі 9000 грн. на рахунок ЧНУ ім. Б. Хмельницького, призначення платежу: оплата за навчання [PERSON] , І курс, спеціальність-D2Фінанси, Банківська справа, страхування та фондовий ринок» (а.с.62). Відповідно до ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благо получчя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. А також, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками щодо розміру аліментів. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові КЦС ВС від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18 (61-11325ск19). Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як зазначено в постанові ВС в складі суддів КЦС від 12.09.2018 № 459/2181/17, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, а також те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, відповідачка є особою працездатного віку, тому суд вважає, що вона має можливість надавати матеріальну допомогу своїм дітям, інших відомостей про стан здоров`я відповідачки суду не надано ні позивачем ні відповідачем. Судом встановлено, що сторони мають четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Також у судовому засіданні з пояснень сторін\~\~встановлено, що фактично з позивачем проживає троє дітей ( [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ), а старший син [PERSON] , [INFO] проживає разом з відповідачкою. Крім того, відповідачкою долучено до матеріалів справи чеки на покупку їжі, одягу, іграшок та лікування, однак деякі чеки заповнені іноземною мовою та не містять офіційного перекладу, однак даний факт на добровільне періодичне надання коштів на утримання дітей не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодична участь в утриманні дітей не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати від наявності чи відсутності бажання у відповідача в певний період часу брати участь в їх утриманні в грошовій чи у натуральній формі. Крім того, відповідач не обмежена у способах участі у вихованні та утриманні дітей у добровільному порядку незалежно від того чи відбулося звернення позивача до суду з позовом чи ні. Звернення позивача до суду з даним позовом та підтримання ним позовних вимог, що засвідчено позовною заявою підтверджує наявність спору між батьками щодо періодичності та розміру надання матеріальної допомоги відповідачкою на утримання спільних дітей та засвідчує відсутності між ними стійкої домовленості щодо такого утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховується, що відповідачка є особою працездатного віку та те, що на її утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] .. Оскільки відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розмір стягнення аліментів суд вважає, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на трьох дітей буде 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обов`язок з утримання дітей належним чином та у рівній мірі нести витрати на дітей, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21.04.2025 і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн.). З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 807,38 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial