Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання надання доступу до квартири та вселення до житлового приміщення, посилаючись на той факт, що він є власником спірної квартири, разом з тим, колишній власник самовільно вселився в квартиру у відсутність позивача та змінив замки на вхідних дверях, чи створює позивачу перешкоди у користуванні своєю власністю, а відтак він змушений звернутись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 року справу передано головуючій - судді Зотько Т.А.. Ухвалою судді від 05.04.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання. Представником відповідача - адвокатом Целіковим В.В. через систему електронний суд було подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду та набрання законної сили рішення по справі за позовом [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича, ТОВ «Фінансова Компанія «Парадайз Фінанс», ДП «Сетам» про скасування Акту №65119429/21-2 від 07.12.2021р. та/або до розгляду Деснянським районним судом м. Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Парадайз Фінанс», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус нотаріального округу міста Києва Войтовський Валентин Сергійович про скасування реєстраційних записів, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу 3986 від 10.12.2021р., визнання права власності на майно. Ухвалою суду від 24.02.2021 року було зупинено провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання надання доступу до квартири та вселення до житлового приміщення до розгляду Деснянським районним судом м.Києва та набранням законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Парадайз Фінанс», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус нотаріального округу міста Києва Войтовський Валентин Сергійович про скасування реєстраційних записів, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу 3986 від 10.12.2021р., визнання права власності на майно. 04.11.2024 року позивач подав клопотання про поновлення провадження у справі. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність [PERSON] № 910/10742/21. [PERSON] 06.01.2022 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом ТОВ «Фінансова компанія «Парадайз Фінанс», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус нотаріального округу міста Києва Войтовський Валентин Сергійович про скасування реєстраційних записів, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу 3986 від 10.12.2021р., визнання права власності на майно. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №754/246/22.Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.03.2023 цивільну справу за вказаним позовом [PERSON] передано до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи про неплатоспроможність [PERSON] № 910/10742/21.Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 позов задоволено частково: визнано недійсним Свідоцтво; скасовано рішення Нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 62160009 від 09.12.2021; скасовано запис про державну реєстрацію права власності №45548236 від 09.12.2021, здійснений за рішенням Нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 62160009 від 09.12.2021, а в іншій частині позову відмовлено.Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 рішення місцевого господарського суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.05.2024 у справі № 910/10742/21 (754/246/22) Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2023 у справі №910/10742/21 (754/246/22) скасовано та постановлено нове рішення про відмову у позові. Враховуючи викладене обставина, що викликала зупинення провадження у справі № 754/2561/22 з розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання надання доступу до квартири та вселення до житлового приміщення, на теперішній час усунута. 05.12.2024 року на адресу суду від відповідача, в особі його представника - адвоката Целікова В.В. надійшли додаткові письмові пояснення, згідно з якими зазначено, що 15 лютого 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» (Банк) було укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-030.08.1 (надалі Кредитний договір). У відповідності до п. 1.1. вказаного Кредитного договору банк надав [PERSON] грошові кошти на купівлю квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (Квартира або Об`єкт нерухомості). За для забезпечення виконання Кредитного договору, 15.02.2008р. між Позивачем та Банком укладено договір іпотеки (Договір іпотеки) відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку наведений вище Об`єкт нерухомості. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06.11.2012 року по цивільній справі №2-3546/12 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено позовні вимоги Банка. Стягнуто з [PERSON] на користь Банка заборгованість за Кредитним договором у розмірі 3914477,89 грн. та судові витрати по справі у розмірі 3219,00 грн.. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року змінено, зменшено суму заборгованості за Кредитним договором, яка підлягала стягненню із [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» з 3914477,89 грн. до 2826404,73 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.02.2014 року рішення апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року залишено без змін. 09 жовтня 2020р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Парадайз Фінанс» (надалі ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» або Кредитор) було укладено договір №29 про відступлення прав вимоги, на підставі якого до Кредитора перейшло право вимоги по Кредитному договору та Договору іпотеки. Ухвалою від 27.01.2021 року Деснянського районного суду міста Києва по справі № (в тому числі невиключно й ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс»). 07 грудня 2021 року приватним 2603/5200/12 було замінено стягувача Банк на правонаступника ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс». В зв`язку з введенням процедури реструктуризації боргів [PERSON] , ухвалою від 18.08.2021 р. Господарського суду міста Києва по справі №910/10742/21 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем було складено акт №65119429/21-2, відповідно до якого, в зв`язку з тим, що третій аукціон з продажу предмета іпотеки не відбувся, складено даний акт про реалізацію Квартири ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс». 10.12.2021р. ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» та Позивач уклали договір купівлі-продажу Квартири № [NUMBER] . Рішенням від 15.05.2023 року Господарського суду міста Києва по справі 610/10742/21 (910/2324/24) акт № 65119429/21-2 від 07.12.2021 про реалізацію предмета іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 4381 визнано недійсним. (рішення набрало законної сили 15.06.2023р.. Тобто підстава щодо набуття права власності ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» на Квартиру відпала, внаслідок чого ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» реалізував [PERSON] нерухоме майно, що не належить ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс». За таких обставин, представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 06.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, суд перейшов до судового розгляду справи по суті. Представник позивача - адвокат Тараненко Я.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення посилався на обставини, викладені у поданому позові Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 20.03.2025 року, визнано обов`язковою явку позивача в судове засідання для надання особистих пояснень по справі, а також зобов`язано надати для огляду до суду оригінали поданих сторонами документів. Позивач за викликом у судові засідання не з`явився, представник Тараненко Я.Ю. надав суду довідку про перебування позивача у відрядженні. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні у режимі відео конференції від позивача на адресу суду не надходило. Відповідач та його представник - адвокат Целіков В.В. у судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, надаючи пояснення посилались на обставини, викладені у поданих на адресу суду письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно дослідивши та проаналізувавши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 3 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 ст. 12 ЦПК України). Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Родовід Банк» було укладено кредитний договір №77.2/ІЖ-030.08.1. У відповідності до п. 1.1. вказаного Кредитного договору банк надав [PERSON] грошові кошти на купівлю квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . За для забезпечення виконання Кредитного договору, 15.02.2008р. між Позивачем та Банком укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку наведений вище Об`єкт нерухомості. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06.11.2012 року по цивільній справі №2-3546/12 за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за Кредитним договором задоволено позовні вимоги Банка. Стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у розмірі 3 914 477,89 грн. та судові витрати по справі у розмірі 3219,00 грн.. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року змінено, зменшено суму заборгованості за Кредитним договором, яка підлягала стягненню із [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» з 3 914 477,89 грн. до 2 826 404,73 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 12.02.2014 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.10.2013 року залишено без змін. 09 жовтня 2020р. між Банком та ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» було укладено договір №29 про відступлення прав вимоги, на підставі якого до Кредитора перейшло право вимоги по Кредитному договору та Договору іпотеки. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.01.2021 року заяву ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» було задоволено та замінено первинного стягувача ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс». 12.04.2021 Приватним виконавцем ВО м.Києва Іванович А.В. ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження. В зв`язку з введенням процедури реструктуризації боргів [PERSON] , ухвалою від 18.08.2021 р. Господарського суду міста Києва по справі №910/10742/21 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 07.12.2021 Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. було складено акт №65119429/21-2 про реалізацію предмету іпотеки, відповідно до якого, в зв`язку з тим, що третій аукціон з продажу предмета іпотеки не відбувся, Іпотекодержатель скористався своїм правом залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною електронного аукціону шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, про що повідомив виконавця. 10.12.2021р. ТОВ «ФК «Парадайз Фінанс» та [PERSON] позивач уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2021 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] .. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь - який час. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідноположень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 21.12.2021 звертався до Деснянського УП ГУНП у м.Києві з заявою щодо перебування у належному йому на праві власності майні сторонніх осіб та щодо заборони йому працівниками поліції входити до належної на праві власності спірної квартири. В подальшому представником позивача - адвокатом Глазун Т.О. було направлено адвокатські запити щодо надання інформації по вказаній вище заяві [PERSON] .. Разом з тим, інформації про наслідки розгляду поданої [PERSON] заяви від 21.12.2021 суду не надано. Клопотання про витребування такої інформації судом від сторони позивача на адресу суду не надходило. Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 20.03.2025 року, визнано обов`язковою явку позивача в судове засідання для надання особистих пояснень по справі. Позивач за викликом у судові засідання не з`явився, представник Тараненко Я.Ю. надав суду довідку про перебування позивача у відрядженні. Враховуючи місцезнаходження позивача у відрядженні, судом було запропоновано представнику подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні за участі позивача у режимі відео конференції для надання особистих пояснень. Однак представником Тараненком Я.Ю. було надано повторно надано суду інформацію про перебування позивача у відрядженні. Клопотання про участь у судовому засіданні за участі позивача у режимі відео конференції для надання особистих пояснень на адресу суду не надійшло. Таким чином, незважаючи на те, що позивач є власником спірної квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, однак особистих пояснень з метою з`ясування судом всіх об`єктивних обставин, щодо чинення відповідачем перешкод у користуванні належним йому на праві приватної власності житловим приміщенням не надав, відтак суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивача щодо порушення його прав відповідачем та чинення йому перешкод у користуванні спірним майном. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed