Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Представником позивача адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах позивача, [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, та визнання права власності, в якому представник позивача просив: виділити в натурі [PERSON] , [INFO] , належну їй частку домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна з часткою 1/1 - будинок з господарсько-побутовими будівлями та надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , а саме: коридор І площею 4,0 кв. м., комору II площею 2,5 кв. м., кухню 2-1 площею 12,5 кв. м., житлову кімнату 2-2 площею 17,9 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 19,5 кв. м., сан. вузол 2-4 площею 6,1 кв. м, загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 37,4 кв. м, а також частину льоху «В» площею 11,3 кв. м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна з часткою 1/1 - будинок з господарсько-побутовими будівлями та надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , а саме: коридор І площею 4,0 кв. м„ комору II площею 2,5 кв. м., кухню 2-1 площею 12,5 кв. м., житлову кімнату 2-2 площею 17,9 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 19,5 кв. м., сан. вузол 2-4 площею 6,1 кв. м, загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 37,4 кв. м, а також частину льоху «В» площею 11,3 кв. м.; визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності вцілому на прибудову «АЗ» (коридор 2-5 площею 9,7 кв. м., житлова кімната 2-6 площею 16,0 кв. м.), прибудову «а,№1» (веранда V площею 7,2 кв. м.) загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,0 кв. м, лазню «Г», сарай «Д», сарай «Е», що розташовані по [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності [PERSON] , [INFO] на 12/25 частки будинку по [ADDRESS] ; справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження; судові витрати залишити за позивачем. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що позивачу на праві власності належить 12/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку позивач успадкувала за заповітом після смерті своєї баби - [PERSON] , яка померла [INFO] . Інша частка будинку (13/25) складає та зареєстрована Комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» як окремий об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , власниками якої по 1/4 частці кожен є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Станом на теперішній час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Сам будинок А1-1, А2 згідно технічного паспорту складається з приміщень, які поділені на дві окремих квартири. На даний час між приміщеннями, яке належить позивачу з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншого боку, стоять перегородки згідно паспорту. Кожна з квартир відокремлена та мають окремі системи опалення, водопостачання та водовідведення, окремо електрифіковані, мають окремі засоби обліку електричної енергії тощо. Фактично позивач проживає, володіє та користується своїми окремими приміщенням житлового будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також за життя проживали, володіли та користувалися своїми окремими приміщенням житлового будинку, тобто квартирою [ADDRESS] . Окрім того, за життя баба позивача [PERSON] отримала дозвіл на будівництво прибудов до будинку зі своєї сторони будинку. Вказані прибудови, які позначені в плані «А3» та «а,№1» були завершені будівництвом вже позивачем у 2009 році. Також позивачем без дозволу на проведення будівельних робіт у 2009 році були побудовані лазня «Г», сарай «Д» та сарай «Е». На даний час позивач не може зареєструвати за собою право власності на прибудови «А3», «а,№1», лазня «Г», сарай «Д» та сарай «Е», позаяк вони збудовані без дозвільних документів, зокрема, на будівництво прибудови «А3», «а,№1» дозвіл отримувала не позивач. З господарських будівель та споруд позивач фактично володіє та користується лазнею «Г», сараєм «Д», сараєм «Е» та частиною льоху «В» площею 11,3 кв. м. Сарай «Б» позивач не використовує та раніше ним не користувалася, вказаний сарай своїм не вважає і він їй не потрібен. В 2025 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який підтверджує належний технічний стан житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Згідно приписів ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На даний час позивач бажає виділити свою частку будинку в натурі, аби мати окрему поштову адресу та окремий об`єкт нерухомого майна з чітко визначеними приміщеннями та господарськими спорудами, які їй фактично належать та будуть належати згідно Реєстру права власності на нерухоме майно. Оскільки іншого співвласника майна, що перебуває у спільній частковій власності, не існує в природі (адже інша частина зареєстрована, як окремий об`єкт нерухомого майна - квартира), це приносить для позивача багато незручностей, адже згоду іншого співвласника на будь-які дії щодо спільного майна позивач ніколи отримати не зможе. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Позивач бажає виділити собі в натурі приміщення, в яких вона фактично проживає та якими володіє і користується, а саме: частину льоху «В» площею 11,3 кв. м., а також приміщення будинку: коридор І площею 4,0 кв. м., комору II площею 2,5 кв. м., кухню 2-1 площею 12,5 кв. м., житлову кімнату 2-2 площею 17,9 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 19,5 кв. м., сан. вузол 2-4 площею 6,1 кв. м, загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 37,4 кв. м. За померлими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] так і залишається приміщення квартири [ADDRESS] , 1-2 та 1-3) загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 36,5 кв. м., власниками якої вони є і якою вони володіли та користувалися за життя. Окрім того за позивачем, як за користувачем земельної ділянки, необхідно визнати право власності на самочинно збудоване майно, а саме: прибудову «А3», прибудову «а,№1», лазню «Г», сарай «Д», сарай «Е». Ухвалою судді від 18 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, а справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 11 листопада 2025 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. У справі\~встановлено,\~що позивачу на праві власності належить 12/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку позивач успадкувала за заповітом після смерті своєї баби - [PERSON] , яка померла [INFO] . Інша частка будинку (13/25) складає та зареєстрована Комунальним підприємством «Новгород-Сіверське міжміське бюро технічної інвентаризації» як окремий об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , власниками якої по 1/4 частці кожен є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Станом на теперішній час в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Сам будинок А1-1, А2 згідно технічного паспорту складається з приміщень, які поділені на дві окремих квартири. На даний час між приміщеннями, яке належить позивачу з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з іншого боку, стоять перегородки згідно паспорту. Кожна з квартир відокремлена та мають окремі системи опалення, водопостачання та водовідведення, окремо електрифіковані, мають окремі засоби обліку електричної енергії тощо. Фактично позивач проживає, володіє та користується своїми окремими приміщенням житлового будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також за життя проживали, володіли та користувалися своїми окремими приміщенням житлового будинку, тобто квартирою [ADDRESS] . Окрім того, за життя баба позивача [PERSON] отримала дозвіл на будівництво прибудов до будинку зі своєї сторони будинку. Вказані прибудови, які позначені в плані «А3» та «а,№1» були завершені будівництвом вже позивачем у 2009 році. Також позивачем без дозволу на проведення будівельних робіт у 2009 році були побудовані лазня «Г», сарай «Д» та сарай «Е». На даний час позивач не може зареєструвати за собою право власності на прибудови «А3», «а,№1», лазня «Г», сарай «Д» та сарай «Е», позаяк вони збудовані без дозвільних документів, зокрема, на будівництво прибудови «А3», «а,№1» дозвіл отримувала не позивач. З господарських будівель та споруд позивач фактично володіє та користується лазнею «Г», сараєм «Д», сараєм «Е» та частиною льоху «В» площею 11,3 кв. м. Сарай «Б» позивач не використовує та раніше ним не користувалася, вказаний сарай своїм не вважає і він їй не потрібен. В 2025 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на зазначений житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який підтверджує належний технічний стан житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також можливість їх надійної та безпечної експлуатації. Згідно приписів ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. На даний час позивач бажає виділити свою частку будинку в натурі, аби мати окрему поштову адресу та окремий об`єкт нерухомого майна з чітко визначеними приміщеннями та господарськими спорудами, які їй фактично належать та будуть належати згідно Реєстру права власності на нерухоме майно. Оскільки іншого співвласника майна, що перебуває у спільній частковій власності, не існує в природі (адже інша частина зареєстрована, як окремий об`єкт нерухомого майна - квартира), це приносить для позивача багато незручностей, адже згоду іншого співвласника на будь-які дії щодо спільного майна позивач ніколи отримати не зможе. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ч. З ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Позивач бажає виділити собі в натурі приміщення, в яких вона фактично проживає та якими володіє і користується, а саме: частину льоху «В» площею 11,3 кв. м., а також приміщення будинку: коридор І площею 4,0 кв. м., комору II площею 2,5 кв. м., кухню 2-1 площею 12,5 кв. м., житлову кімнату 2-2 площею 17,9 кв. м., житлову кімнату 2-3 площею 19,5 кв. м., сан. вузол 2-4 площею 6,1 кв. м, загальною площею 62,5 кв. м., житловою площею 37,4 кв. м. За померлими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] так і залишається приміщення квартири [ADDRESS] , 1-2 та 1-3) загальною площею 61,6 кв. м., житловою площею 36,5 кв. м., власниками якої вони є і якою вони володіли та користувалися за життя. Окрім того за позивачем, як за користувачем земельної ділянки, необхідно визнати право власності на самочинно збудоване майно, а саме: прибудову «А3», прибудову «а,№1», лазню «Г», сарай «Д», сарай «Е». Оскільки ринкова вартість усього будинку складає 157000 гривень, тому вартість 12/25 частин, що належить позивачу, складає 74880 гривень, з чого і сплачено судовий збір. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи.

Outcome: approved