Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем у шлюбі не перебувають та однією сім`єю не проживають. У неї з відповідачем є спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які в даний момент проживають разом з позивачем. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося, вони не ведуть спільне господарство та не проживають разом. Вона забезпечує своїх дітей усім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дітей, їх розвитком, виховує та піклуються про них. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їхніх дітей. Вважає, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити та вважає, що батько дітей, який є працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до повноліття кожної дитини.. Ухвалою судді відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у визначений строк з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Станом на день розгляду справи відповідач відзив або зустрічну позовну заяву не подав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Актовий запис № 569. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Актовий запис № 103. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду з заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з основних обставин, що підлягає доказуванню, є проживання дитини саме з тим з батьків, який звертається до суду з позовом про стягнення аліментів. Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Як встановлено судом, батьками [PERSON] та [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . При цьому, [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей, не надала належних та допустимих доказів спільного проживання разом із дітьми на момент звернення до суду з даним позовом, а отже не довела права на звернення з позовом про стягнення аліментів та на отримання нею аліментів, як тим з батьків, з ким проживають діти. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч.1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач [PERSON] \~була звільнена\~від сплатисудового збору на підставі п.3 ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та в задоволенні позову судом відмовлено, то підстави для розподілу судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed