Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ойл старт», про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 24159,35 грн. та суму невиплаченої заробітної плату в розмірі 36277,17 грн. і компенсацію за невикористані 4 дні відпустки. В обґрунтування позовних вимог зазначено, з 11.10.2024 року по 21.02.2025 року позивач працював в ТОВ «Ойл Старт» на посаді оператора заправних станцій другого розряду. 21.02.2025 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України він був звільнений з підприємства. На день розрахунку підприємство не виплатило йому повну належну заробітну плату з листопада 2024 по 21 лютого 2025 року, не провело з ним належні розрахунки при звільненні. Таким чином, відповідач, повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з лютого 2025 року і по день винесення рішення суду та провести виплату нарахованої та не виплаченої заробітної плати в тому числі за невикористану відпустку. Розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні: 73 (кількість робочих днів з 22 лютого 2025 по 13.05.2025 року (день подачі позову)) * 330 грн. 95 коп. (середня заробітна плата обрахована на підставі довідки ОК-5) = 24159,35 грн. Загальна сума заборгованості становить 60436,52 грн., з яких: 36277,17 грн. заборгованість по заробітній платі та 24159,35 грн. середній заробіток за час затримки при звільненні. Та компенсація за 4 дні відпустки. 20.08.2025 року перед початком розгляду справи по суті, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме просила ухвалити рішення, яким стягнути з Товарства з обмеженою відповідальністю "Ойл Старт" на користь [PERSON] 33153,77 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільнені, невиплачену заробітну плату в розмірі 37439,90 грн. та компенсацію за невикористані 4 дні відпустки - 1922,57 грн В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначає, що враховуючи той факт, що відповідач надав уточнюючі довідки про заборгованість по заробітній платі та середню заробітну плату, вважає за необхідне уточнити позовні вимоги, оскільки в позові вказувались приблизні розрахунки виходячи із наявних даних у позивача. Розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні: 1. Кількість робочих днів з 22 лютого 2025 року по 13 травня 2025 року (день подачі позову): лютий - 14 (відпрацьованих згідно довідки); березень - 21 (робочих днів в місяці); квітень - 22 (робочих днів в місяці); травень - 8 (робочих днів в вмісяці до подачі позову). 2. 624 - середньоденна заробітна плата обрахована на підставі довідки підприємства. 3. Середній заробіток за час затримки розрахунку = 65 (днів) * 624 (середньоденна з/п) = 40560 грн. 35 коп. 4. Обов`язкові відрахування: 18% ПДВ - 7300,80 грн. + 5% військового збору - 2028 грн. = 9328,80 грн. 5. До отримання на руки = 40560,35 грн. - 9328,80 грн. = 31231,20 грн. Розрахунок коштів за невикористану відпустку: 1. 624 - середньоденна заробітна плата * 4 дні невикористаної відпустки (відповідно до наказу підприємства) = 2496,84 грн. 2. Обов`язкові відрахування: 18% ПДВ - 449,43 грн. + 5% військового збору - 124,84 грн. = 574,27 грн. 3. До отримання на руки = 2496,84 грн. - 574,27 грн. = 1922,57 грн. Не виплачена заробітна плата при звільненні (відповідно до довідки підприємства) - 37439,90 грн. Загальна сума заборгованості становить 70593,67 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивача Кіяновська А.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні докази суд доходить наступного. З матеріалів справи, а саме копії трудової книжки позивача [NUMBER] убачається, що з 11 жовтня 2024 року за наказом №57-к-м від 07.10.2024 року його було прийнято ТОВ «Ойл Старт» на посаду оператора заправних станцій 2-го розряду. Наказом ТОВ «Ойл Старт» №05-к-з від 15.02.2025 року позивача, оператора заправних станцій 2-го розряду було звільнено з займаної посади з 21 лютого 2025 року, на підставі п. 1\~ст. 36 КЗпП\~за угодою сторін. Невикористана загальна кількість відпусток позивача, що підлягає виплаті компенсації при звільненні, складає 4 календарних днів за період роботи з 11.10.2024 по 21.02.2025 рр. З матеріалів справи слідує та зазначено позивачем у позові, що під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з листопада 2024 по лютий 2025 року у загальному розмірі 37439,90 грн. Зазначене узгоджується з даними витребуваними судом у відповідача та зазначеними у довідці ТОВ «Ойл Старт» №071 від 26.05.2025 року про заборгованість по заробітній платі, згідно якої загальна сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року без урахування податків становить 46509,19 грн., враховуючи сплачені податки сума до виплати позивачу становить 37439,90грн. Згідно з частиною першою\~статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом\~статті 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої\~статті 36\~КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1статті 36\~КЗпП України\~можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1\~статті 36 КЗпП України\~і раніше домовлена дата звільнення (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року № 264/2678/17). За змістом\~ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на зазначене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Ойл Старт» припинивши трудовий договір за угодою сторін з позивачем не виконало вимоги трудового законодавства, порушило вимоги\~статті 116 КЗпП України, оскільки не здійснило належних дій, спрямованих на виплату йому належних сум при звільненні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року у загальному розмірі 37439,90 грн.. Також судом встановлено, що на час звільнення позивач мав невикористані дні відпустки, тобто мав право на компенсацію за невикористані дні відпустки. Громадянам, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати (ст. 74 КЗпП України). Аналогічна норма міститься і уст. 2 Закону України «Про відпустки». Відповідно до положень частини першої ст. 75 КЗпП України, ст.\~6\~Закону України\~«Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (ч. 20 ст. 10 Закону України «Про відпустки»). Частиною 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ч. 1ст.\~83\~КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа №1-13/2013) вказав, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Позивач зазначив, має 4 календарних дні невикористаної відпустки за період роботи у відповідача з 11.10.2024 року по 21.02.2025 року. Зазначена обставина визнається відповідачем, що підтверджується даними витягу з наказу про звільнення позивачки №05-к-з від 15.02.2025 року, відповідно до якого не використана загальна кількість днів відпусток [PERSON] , що підлягає виплаті при звільненні складає 04 календарні дні за періоди роботи з 11.10.2024 по 21.02.2025 рр, а саме: 01 календарний день невикористаної відпустки, право на яку набуто до 31.12.2024 року та 03 календарні дні невикористаної відпустки, право на які набуто з 01.01.2025 року. Відповідно до розрахунку за невикористану відпустку: 624 - середньоденна заробітна плата * 4 - дні невикористаної відпустки (відповідно до наказу підприємства) = 2496,84 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в якості виплат за невикористану щорічну відпустку. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення компенсації за 4 календарні днів невикористаної щорічної основної відпустки підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити наступне. Відповідно до розрахунку: 65 (днів) * 624 (середньоденна з/п) = 40560 грн. 35 коп., без урахування податків, та враховуючи сплачені податки сума до виплати позивачу становить 31231,20 грн. Згідно зі\~ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною шостою\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, виходячи із ціни позову.

Outcome: approved