Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 року в розмірі 14560 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 28.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 28.11.2024-100000637, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 6000 грн. строком на 155 днів, до 01.05.2025 р. та зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. ТОВ «Споживчий кредит» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, видавши відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Споживчий центр» не виконала належним чином, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на дату подання позову становить 14 560 грн. та включає в себе 6000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 4480 грн. процентів, 1080 грн. комісії, 3000 грн. неустойки за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання . Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Споживчий центр» змушене звернутись до суду. Ухвалою судді від 06.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. 18.08.2025 р. відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні вимог та зменшити проценти за користування кредитними коштами. Вказує, що позивачем не надано доказів видачі кредиту. Надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинним документом, що підтверджує факт готівкової чи безготівкової видачі коштів відповідачу. Також зазначає, що відсутність доказів на підтвердження факту переходу прав вимоги до фактора за договором факторингу є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Крім того заперечує щодо стягнення комісії в розмірі 1080 грн. та неустойки в розмірі 3000 грн., що нарахована згідно договору № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 року . 25.08.2025 р. представником позивача Ларіоновим К.О. подано відповідь на відзив, в яких останній вказує, що відповідач жодним чином не довела законність і правильність, аргументованість своїх заперечень та не підтвердила їх належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачем здійснено оплату по кредитному договору на суму: 1 000,00 грн. від 18.02.2025р.; 500,00 грн. від 22.02.2025р.; 500,00 грн. від 22.02.2025р.; 500,00 грн. від 22.02.2025р.; 1 000,00 грн. від 18.03.2025р., що в свою чергу спростовує будь які заперечення відповідача, вказані у відзиві щодо невизнання умов договору. Надав довідку ТОВ «СМ Універсал» , згідно якої на номер абонента [NUMBER] 28.11.2024 року було доставлено SMS повідомлення з текстом: «Код підтвердження: Е675 для Договору» , візуальну форму послідовності дій учасників електронної комерції за кредитним договором № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 р. , довідку про рух коштів по договору, з якого вбачаються часткові оплати відповідачем на виконання умов договору Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розгляд справи провести без участі представника , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи. У відзиві просила відкласти розгляд справи у випадку її неявки в судове засідання. Згідно ч.1 ст. 240 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що після подачі відзиву, відповідачка неодноразово не з`являлась в судові засідання, будучи повідомленою про дату та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань від неї не надходило, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без її участі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 28.11.2024-100000637, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 6000 грн. строком на 155 днів, до 01.05.2025 р. та зобов`язалася повернути суму кредиту у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту. Матеріали справи свідчать про те, що кредитний договір № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 року укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. ТОВ «Споживчий кредит» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, видавши відповідачу кредит у розмірі 6000 грн., що підтверджується довідкою ТзОВ «УПР» про видачу коштів на платіжну картку клієнта [NUMBER] за договором кредиту № 28.11.2024-100000637.( а.с.28) Як вбачається із картки субконто контрагенти (а.с. 59), [PERSON] була проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на загальну суму 3 500 грн за період з 18.02.2025р. по 18.03.2025р. Отже, зробивши часткові оплати з метою виконання умов кредитного договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144це18) та від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц, а саме Судом зазначено: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або суми санкцій є тією, яка свідчить про визнання боргу. Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначив, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Також, відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі № 227/3760/19-ц, в якому було визначено, що «у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним. Верховний Суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17. Однак, відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Споживчий центр» не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на дату подання позову становить 14560 грн. та включає в себе 6000 грн. заборгованості по тілу кредиту, 4480 грн. процентів, 1080 грн. комісії, 3000 грн. неустойки за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, що стверджується довідкою-розрахунком заборгованості в матеріалах справи.( а.с.13) Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч.2ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконувала взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Щодо твердження відповідача про відсутність доказів на підтвердження факту переходу прав вимоги до фактора за договором факторингу суд зазначає, що матеріали справи не місять жодних відомостей про будь які відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладеним позивачем з [PERSON] . З приводу стягнення з відповідача на користь позивача 1080 грн. комісії та 3000 гривень неустойки за кредитним договором № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 р. , суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які чинні, як на день укладення вищевказаного кредитного договору, тобто станом на 28.11.2024, так і на час ухвалення цього рішення, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1080 грн. комісії та 3000 гривень неустойки за кредитним договором № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 р. не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору [PERSON] були порушені права позивача, а тому, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, вважає що позов підлягає до часткового задоволення, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» суму заборгованості за кредитним договором № 28.11.2024-100000637 від 28.11.2024 р. в розмірі 10480 грн. Крім того, в силу дії п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 744,13 грн.

Outcome: partial