Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Договором № 2106865747596 від 09 березня 2021 року у розмірі 48899 (сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп., суму сплаченого судового збору, та витрат на правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 09 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2106865747596 Стандартний. Згідно умов Кредитного договору: сума кредиту складає 3000 грн., орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту, граничний строк кредитування 1 рік. На підставі укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надало відповідачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн., перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «Вей фор пей» згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей», 09.03.2021 здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3000,00 грн. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2106865747596. Відповідач порушив умови кредитного договору і має заборгованість за Договором № 2106865747596 від 09 березня 2021 року в сумі 48899 (сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн. 00 коп.; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45899 грн.80 коп. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, з врахуванням викладених у відзиві на позов заперечень, та в задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву (арк. с.71-76) представник відповідача адвокат Овчаренко О.М. зазначила, що відповідач з вимогами позивача незгоден, пред`явлений позов не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Наданими позивачем доказами не доведено укладення кредитного правочину від 09.03.2021 року №2106865747596 між відповідачем і ТОВ «Служба миттєвого кредитування», надання (перерахування) ТОВ «Служби миттєвого кредитування» відповідачу коштів у кредит за кредитним договором від 09.03.2021 року №2106865747596, відступлення права вимоги до відповідача на користь позивача за договорами відступлення прав вимоги, наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркувань позивача. Позивач не зазначає де (сайт, посилання) та яким чином був укладений спірний електронний договір, для перевірки та ознайомлення, як суду, так і представнику відповідача, інформація щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та заявником інформаційно - телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій, Договір про надання фінансових послуг № 2106865747596 від 09.03.2021 року з додатками, містять відомості, що були внесені кредитодавцем, а не позичальником, однак, вказані документи не засвідчені належним чином ТОВ «Служби миттєвого кредитування» та не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Позивач не надав суду жодного доказу надсилання в будь-який спосіб відповідачу будь-якого одноразового ідентифікатора. До позовної заяви позивач не долучає платіжне доручення від 09.03.2021 року про перерахування грошових коштів в сумі 3000 грн. з відкритими та повними даними, а лист від ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» б/н від 01.08.2024 року не має ідентифікації з відповідачем, оскільки має символи «*» та час перерахування, а не час запиту, тож є недостовірним та сумнівним. За твердженням позивача станом на 08.03.2022 року сума заборгованості становить 48899,80 грн., зокрема тіло кредиту 3000 грн., відсотки 45899,80 грн. Погодитися з розрахунком заявленої до стягнення з відповідача не можна. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів та норми чинного законодавства, слід зазначити, що у договорі відсутні чіткі та зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті визначений орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, тоді як зміст пункту 1.4 вказує на те, що нарахування процентів є саме відповідальністю позикодавця за неповернення кредиту (неправомірне користування коштами), хоча одночасно передбачено продовження строку кредитування до невизначеної дати. За таких обставин слід вважати, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом та брати до уваги правила частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У зв`язку з цим, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування в розмірі 48899,80 гривень відсутні. Відповідач не погоджується також з вимогою позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 13000,00 гри. витрат на правову допомогу. До суду позивач надав копію договору про надання правової допомоги ТОВ «Коллект Центр» адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» від 01 липня 2024 року на підставі звернення клієнта, оформленої у вигляді заявки на надання юридичної допомоги; заявка на отримання позивачем юридичної допомоги №92 від адвокатського об`єднання по супроводу примусового стягнення з [PERSON] заборгованості; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 року, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв правову допомогу щодо боржника [PERSON] у вигляді надання усної консультації (з вивчення документів) 4000 грн. (2 год.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 9000 грн. (3 год.); без будь-якого підтвердження сплати даних коштів. Виходячи із положень ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським об`єднанням роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, відповідач вважає, що зазначені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 13 000,00 грн. є значно завищеними. Ціна позову складає 48899,80 грн., а витрати з розгляду справи складають більше його третини. Таким чином, враховуючи обставини справи, те що відповідач не працює, просить зменшити витрати на правову допомогу з 13000,00 грн. до 500,00 грн., з огляду на категорію та складність справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, час (значно завищений) витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, Бібік О.В. вважає, що заявлений розмір витрат позивача на правову допомогу є вочевидь завищеним. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] просить відмовити, та відшкодувати на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 08 квітня 2025 року представником позивача надіслано відповідь на відзив на позовну заяву (арк. с. 83-90). На обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що 09.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір № 2106865747596. Укладений кредитний Договір між первісним кредитором та відповідачем відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Отже, між первісним кредитором та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Кредитором та відповідачем не був би укладений. Згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS -повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Додатково наголошують, що договір було підписано сторонами, екземпляр договору надано Відповідачу. Підстав для сумніву у змісті договору Відповідачем не наведено. Відповідач не обґрунтував свої сумніви у дійсності даного договору, отже, долучена копія договору є належним та достатнім доказом. Щодо перерахування коштів. На виконання умов укладеного договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Вей Фор Пей» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. З даного листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» вбачається, що 09.03.2021 року було перераховано грошові кошти в сумі 3000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Окрім цього, згідно з відповіддю АТ "АКЦЕНТ-БАНК" від 07.10.2025р. №20.1.0.0.0/7-20251006/0252 та доданої до неї виписки про рух коштів по рахунку, встановлено, що картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] , на яку 09.03.2021 року було зараховано 3000,00грн. (ар.с.174-176). Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, Кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Отже, твердження Відповідача не заслуговують на увагу. Твердження Відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що Відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мав безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Зокрема, він мав можливість здійснити запит до банку про наявність у нього карткового рахунку, вказаного в заяві на отримання кредиту, та отримати виписку по вказаному рахунку за період кредитування. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Разом з тим, для спростування заперечень Відповідача, разом з даною відповіддю на відзив подається клопотання про витребування доказів. Щодо розрахунку заборгованості У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Пунктом 1.9 договору зазначено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Враховуючи, що договір було укладено 09.03.2021 року, граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) закінчився 09.03.2022 року. Таким чином, період з 09.03.2021 по 09.03.2022 є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у договорі. Відповідно до наданих розрахунків заборгованості нарахування відсотків здійснювалось за період з 09.03.2021 по 08.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту. При цьому, відповідно до умов договору, відсоткова ставка за перші 16 днів становить 2% на день, з 17 по 32 день -3,64% на день, з 33 по 48 - 5,02% на день, в подальшому - 7,67% на день. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр-розрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених Кредитором розрахунків. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо «двозначності» умов договору. Як зазначалось Позивачем, умовами договору передбачено орієнтовний строк повернення кредиту та граничний строк кредитування. З тлумачення умов договору чітко вбачається, що 16 днів - це приблизний строк повернення коштів, а 365 днів - крайній строк користування кредитом. Таким чином, в умовах договору відсутня двозначність, вони є очевидними та зрозумілими. Отже, в даній справі не підлягає застосуванню ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь Позивача. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Наголошують, що сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Щодо стягнення витрат на користь Відповідача. Матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, акт прийому-передачі послуг, докази оплати за надані послуги та взагалі будь-які документи, які підтверджують факт надання правничої допомоги Відповідачу. Спір виник внаслідок протиправної поведінки Відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з Позивача не можна вважати як розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені Відповідачем є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. Просять позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити в повному обсязі. Відмовити Відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 09 березня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2106865747596 Стандартний (арк.с. 17-20). За умовами договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Договір підписаний із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 01 серпня 2024 року на підставі укладеного між товариствами договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» здійснено переказ грошових коштів за такими реквізитами: номер карти [NUMBER] , власник карти (емітент) банк PJSC TASCOMBANK, категорія карти [NUMBER] , час запиту 09.03.2021, 20:18:21, номер договору згідно інформації від кредитора № 2106865747596, сума 3000 гривень (арк. с. 27). Отже судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 березня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2106865747596 Стандартний у формі електронного документу шляхом його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором та наданням персональних даних відповідача, а також в належній формі було погоджено умови кредитування. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Згідно наданого ТОВ «Коллект центр» розрахунку, станом на 06 грудня 2024 року, [PERSON] мав заборгованість у загальному розмірі 48899 (сорок вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3000 грн. 00 коп.; заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45899 грн.80 коп. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до [PERSON] за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596 (арк. с. 32-34). З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року видно, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 2106865747596 за тілом кредиту 3 000 гривень та за процентами 23550 гривень. (арк. с. 37). 10 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект центр" укладено договір відступлення права вимоги №10-03/2023/01, за яким ТОВ "Вердикт капітал" відступив ТОВ "Коллект центр" право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596 (арк. с. 38-40). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року боржник - [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 2106865747596 за тілом кредиту 3 000 гривень та за процентами 46099 грн. 80 коп.(арк.с. 44). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 2106865747596. Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних договорів факторингу та договору відступлення права вимоги та відповідно до вимог ст.ст.512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора. Свої зобов`язання з надання кредитних коштів вказана фінансова організація виконала, що підтверджується матеріалами справи і не спростовано відповідачем. Зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідач не виконав у зв`язку із чим на момент розгляду справи наявна заборгованість, яку позивач просить стягнути. Згідно п. 1.2 договору, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. У п.1.3 договору зазначено, що орієнтовний строк повернення кредиту -16 днів з моменту отримання кредиту. У заяві анкеті зазначено два строки повернення кредиту: орієнтовний 16 днів з моменту отримання кредиту та 365 днів з обов`язком повернути кредит в розмірі 3000 та оплатити проценти у розмірі 960 грн. При цьому вказаний розмір процентів 960 грн, це розмір процентів за користування кредитом протягом строку 16 днів. Окрім цього в паспорті споживчого кредиту також зазначено строк кредитування - 16 днів (ар.с.21). Суд зауважує, що умови кредитного договору повинні бути чіткими та зрозумілими, а нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами фінансових послуг тлумачаться на користь споживача. За таких обставин, на думку суду, з відповідача на користь кредитної установи підлягає стягненню сума процентів, нарахована за визначений умовами договору строк кредитування і орієнтовний строк повернення кредиту, тобто за 16 днів, що становить 960 грн. Нарахування відсотків за 365 днів користування грошовими коштами у розмірі, який більш ніж в 10 разів перевищує суму кредиту, не відповідає фундаментальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності і розумності. У постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Вимог щодо нарахування процентів у відповідності до ст. 625 ЦК України у позові не заявлено. Таким чином, розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, який підлягає стягненню з відповідача складає 960 грн. Разом з цим судом з`ясовано, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту. Так, у наданій позивачем заяві-анкеті (арк.с.19 зворот), яка є складовою договору, вказувалося про те, що строком на 365 днів з правом повернення достроково позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі 3 000 гривень та сплатити проценти у розмірі 960 гривень. Незважаючи на це, також зазначалося про те, що орієнтовний строк повернення кредиту становить 16 днів, протягом якого й будуть нараховані 960 гривень відсотків за користування кредитом. Інформації про орієнтовну вартість кредиту та графік погашення платежів, з якими б ознайомився та зрозумів позичальник, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме у 3 000 гривень, 16 днів та 960 гривень відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора підлягають 3 000 гривень тіла кредиту та 960 гривень відсотків за користування кредитом. Розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами у сумі 45899 грн. 80 коп. на дату відступлення прав вимоги, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596 від 09 березня 2021 року «Стандартний» в розмірі 960 грн. - в межах строку користування кредитом. Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» до [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором про надання фінансових послуг № 2106865747596 від 09 березня 2021 року «Стандартний» у розмірі 3000 грн. за тілом кредиту та 960 грн. - за відсотками за користування кредитом, в межах строку користування кредитом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що у позовній заяві ТОВ «Коллект Центр» зазначало, що товариство понесло у зв`язку із пред`явленням даного позову судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00грн, які просило стягнути з відповідача. До суду позивач надав: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» на підставі звернення клієнта, оформленої у вигляді заявки на надання юридичної допомоги; заявку на надання позивачем юридичної допомоги № 92 від 01 листопада 2024 року від адвокатського об`єднання по супроводу примусового стягнення з [PERSON] заборгованості; витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 29 листопада 2024 року, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв правову допомогу щодо боржника [PERSON] у вигляді надання усної консультації з вивчення документів 2 000,00грн (2 год.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3000,00грн (3 год.) (а.с. 12-16). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу правову допомогу у розмірі 1052 грн. 76 коп. Питання про стягнення суми судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial