Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

представниця позивача Москаленко М. С. звернулась до Галицького районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами від 04.10.2024 року № 03485-10/2024, від 02.10.2024 року № 73462231, від 07.10.2024 року № 8522126 в розмірі 52\~852,09 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між первісними кредиторами та відповідачем [PERSON] укладено кредитні договори від 04.10.2024 року № 03485-10/2024, від 02.10.2024 року № 73462231, від 07.10.2024 року № 8522126 шляхом обміну\~електронним повідомленням,\~які підписано\~у порядку,\~визначеному\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Відповідач отримав відповідні кредитні кошти, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задоволити. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 15.07.2025 року вказану позовну заяву передано за підсудністю для розгляду до Залізничного районного суду м. Львова. У зв`язку з наведеним вище, справу було передано для автоматизованого розподілу. У відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, автоматизованою системою документообігу суду 05.09.2025 року матеріали справи передані на розгляд судді Постигач О. Б. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо укладення\~договору про\~надання фінансового\~кредиту від 03.10.2024 року № 03485-10/2024.\~ Судом встановлено, що 03.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та\~ [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 03485-10/2024 /а.с.9-12/. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W997, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 6\~300,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 03.10.2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 30.01.2025 року (п. 1.2. Договору). Відповідно до п. 1.4. процентна ставка становить 0,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Згідно п. 1.6 договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5355-08хх-хххх-1064 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Відповідно до\~Графіку розрахунків,\~який є\~Додатком №\~1\~до Договору\~про надання\~фінансового кредиту\~від 03.10.2024 року № 03485-10/2024, визначено дату видачі кредиту 03.10.2024 року, дату повернення кредиту 30.01.2025 року, та загальну вартість кредиту 13\~784,40\~грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором W997/а.с.13/. Крім цього,\~відповідачем електронним\~підписом одноразовим\~ідентифікатором W444\~також підписано\~Паспорт споживчого\~кредиту до\~Договору про\~надання фінансового\~кредиту від\~03.10.2024 року № 03485-10/2024 /а.с.14-15/. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 6\~300,00 грн. підтверджено листом ТОВ «Пейтек» (PayTech) від 28.04.2025 № 20250428-44-1, згідно якого на підставі укладеного договору про переказ коштів № 0802-1 від 08.02.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Пейтек», 04.10.2024 року 00:05:12 перераховано кошти в сумі 6\~300,00 грн., маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі\~ТОВ «Пейтек» 9e6db54-e-5120-41aa-8688-b7c137c16cfd, номер транзакції в систему ТОВ «Аванс Кредит» - 3290987, код авторизації 256856 /а.с.16/. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~03.10.2024 року № 03485-10/2024, заборгованість відповідача станом на 24.12.2024 року становить 16\~091,75\~грн. та складається з: 6 300,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 436,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 4\~677,75 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками та 4 678,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.17/. 24.12.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників /а.с.19-21/. Відповідно до\~витягу з\~Реєстру боржників\~від 24.12.2024\~року до\~Договору факторингу\~від 24.12.2024\~року №\~24122024,\~позивач набув\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~03.10.2024 року № 03485-10/2024 в сумі 16\~092,09 грн., з яких 6 300,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 5\~114,34 грн. сума заборгованості за відсотками та 4\~677,75 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.24/. Щодо укладення договору позики від 02.10.2024 року № 73462231. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~02.10.2024 року\~\~між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] \~\~укладено Договір позики № 73462231 (надалі Договір), за умовами п. 2.1-2.4 якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,200 % в день (базова процентна ставка/фіксована) та встановленням комісії за надання позики у розмірі 15,00 % від суми наданої позики, що складає 1\~500,00 грн. /а.с.27-30/. Указаний Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «63768» у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі 29 реквізити сторін. Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору позики від 02.10.2024 року № 73462231, визначено дату видачі кредиту 02.10.2024 року, дату повернення кредиту 31.10.2024 року, та загальну вартість кредиту 12\~100,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «63768» /а.с.30 зворот-31/. Крім цього, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 70046 також підписано Паспорт споживчого кредиту до Договору позики від 02.10.2024 року № 73462231 /а.с.32-33/. У п. 5.1.-5.2. Договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги та з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором позики від 02.10.2024 року № 73462231, заборгованість відповідача станом на 21.05.2025 року становить 16\~960,00 грн. та складається з: 10\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 600,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1 500,00 грн. заборгованість за комісією; 4\~860,00\~грн. заборгованість за пенею /а.с.43-45/. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1. Договору) /а.с.34-36/. 28.07.2021 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили внести зміни в п. 1.3 Договору /а.с.37/. 13.06.2022 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 7 від 13.06.2022 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, що продовжила строк указаного договору до 13.06.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 28.07.2021 року /а.с.38/. 21.02.2025 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 48 від 21.02.2025 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників № 43 та № 44 /а.с.39/. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 21.02.2025 року за Договором факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників у кількості 4 617 /а.с.40/. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.02.2025 року № 44 до Договору факторингу від від 14.06.2021 року № 14/06/21 позивач набув права грошової вимоги до відповідача Договором позики від 02.10.2024 року № 73462231 в розмірі 16\~960,00 грн., з яких: 10\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 600,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~500,00 грн. заборгованість за комісією; 4\~860,00 грн. заборгованість за пенею /а.с.42/. Щодо укладення договору про надання коштів у кредит від 07.10.2024 року № 8522126. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~07.10.2024 року\~\~між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] \~\~укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 8522126 (надалі Договір), за умовами п. 2.1-2.2.4 якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6\~000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0,01 % в день (базова процентна ставка/фіксована), встановленням комісії за надання позики у розмірі 29,71 % від суми наданої позики, що складає 1\~782,60 грн. та пені у розмірі 5,00% на день за понадстрокове користування кредиток /а.с.47-54/. Указаний Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «416388» у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі 12 Реквізити сторін. Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126, визначено дату видачі кредиту 07.10.2024 року, дату повернення кредиту 05.11.2024 року, та загальну вартість кредиту 7\~800,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «416388» /а.с.54 зворот/. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126, заборгованість відповідача станом на 31.05.2025 року становить 19\~800,00 грн. та складається з: 6\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~782,60 грн. заборгованість за комісією; 12 000,00\~грн. заборгованість за пенею /а.с.58/. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб\~боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах Боржників, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1. Договору) /а.с.34-36/. 28.07.2021 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили внести зміни в п. 1.3 Договору /а.с.37/. 13.06.2022 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 7 від 13.06.2022 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, що продовжила строк указаного договору до 13.06.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 28.07.2021 року /а.с.38/. 21.02.2025 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 48 від 21.02.2025 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників № 43 та № 44 /а.с.39/. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників від 21.02.2025 року за Договором факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників у кількості 4 617 /а.с.40/. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 21.02.2025 року № 43 до Договору факторингу від від 14.06.2021 року № 14/06/21 позивач набув права грошової вимоги до відповідача Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126 в розмірі 19\~800,00 грн., з яких: 6\~000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 17,40 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~782,60 грн. заборгованість за комісією; 12 000,00 грн. заборгованість за пенею /а.с.57/. За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч. 1 ст.\~207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договорів цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договорів діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договорів. Оскільки вказані договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісними кредиторами та відповідачем виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно із статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), Згідно з ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за договорами, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними договорами відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Щодо заявленої суми стягнень за Договором позики від 02.10.2024 року № 73462231 та Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126 суд зазначає наступне. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст.\~12, ч. 2 ст.\~13 ЦПК України). Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч. 2 ст.\~83, ч. 1 ст.\~84 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Для правильного вирішення даного спору, ключовим моментом є виникнення кредитних правовідносин між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з одночасним отриманням відповідачем коштів у позику. Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Так, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Крім цього, Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного документа який би підтверджував видачу коштів за договором позики (перерахунку коштів відповідачу) у будь-який спосіб позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику [PERSON] . Таким чином, у справі відсутні докази перерахунку відповідачу грошових коштів у сумі 10 000,00 грн. та 6\~000,00 грн. на рахунок відповідача [NUMBER] , тобто докази виконання п. 1. Договору позики від 02.10.2024 року № 73462231 та п. 2.1. Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126 на підтвердження зарахування кредитних коштів за вказаними договорами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до вимог ч. 3 та 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд звертає увагу, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення заборгованості, у позовній заяві не обґрунтував, яким чином підтверджується факт видачі кредиту. Хоча позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, та зазначив докази, що, на його думку, підтверджують ці обставини, однак не заявляв клопотань про вжиття заходів забезпечення доказів, не вказував на докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою з поважних причин, і не подавав клопотань про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Додані до позовної заяви копії Договору позики від 02.10.2024 року № 73462231 та Договору про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126, факторингових договорів, розрахунків заборгованості не свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Реєстр боржників, на який посилається позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач, оскільки зазначений документ є лише твердженням позивача, які підлягають доведенню на загальних підставах. Поміж іншим, в матеріалах справи відсутня виписка по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] , який вказаний у вищевказаних договорах та інші первинні бухгалтерські документи, з яких можливо було б встановити, чи мала місце та коли видача відповідачеві кредитних коштів, в якому розмірі, чи здійснював відповідач їх фактичне використання, яким чином, а також обсяг виконаних зобов`язань. Крім того, посилання виключно на розрахунок заборгованості за кредитним договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Так, у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 року у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження №61-1211св19. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних виписок про рух коштів, платіжних доручень, касових чи інших ордерів, які б засвідчували факт перерахування первісним кредитором кредитних коштів на визначені договорами рахунки. У зв`язку із недоведенням позивачем належними доказами факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання позикодавцем (первісним кредитором) умов вищезазначених кредитних договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника), підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за Договору позики від 02.10.2024 року № 73462231 та Договором про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) від 07.10.2024 року № 8522126 відсутні. Вказане відповідає правовим позиціям, викладених у постановах Львівського апеляційного суду за наслідками розгляду подібних правовідносин від 11.04.2025 року у справі № 442/5083/24, від 02.10.2025 року у справі № 464/8657/24, від 20.10.2025 року у справі № 445/493/25 тощо. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою (штрафами, пенею) за Договором про надання фінансового кредиту 03.10.2024 року № 03485-10/2024 слід зазначити наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За\~ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2\~ст. 551 ЦК України). Відповідно до п. 18\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до\~Податкового кодексу України\~та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем),\~позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту\~18\~Прикінцевих\~та перехідних\~положень ЦК\~України\~свідчить,\~що законодавець\~передбачив особливості\~у регулюванні\~наслідків прострочення\~виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі № 751/2085/24, тощо). Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) за Договором про надання фінансового кредиту 03.10.2024 року № 03485-10/2024 у розмірі 4\~677,75 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.\~80\~ЦПК України\~достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають частковому задоволенню, а саме за Договором про надання фінансового кредиту 03.10.2024 року № 03485-10/2024 у розмірі 11\~414,34 грн., що складається із заборгованості суми тіла кредиту у розмірі 6\~300,00 грн. та суми заборгованості за відсотками у розмірі 5\~114,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено 3\~028,00 грн. судового збору /а.с.1/. Позовні вимоги\~задоволені частково\~в розмірі\~11\~414,34 грн., а тому судовий збір у пропорційному розмірі 654,05 грн. потрібно покласти на відповідача.

Outcome: partial