Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (далі - ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором №2431811 від 21.04.2024р. у розмірі 20997,12 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 4900,00 грн борг за несплату штрафів, 9976,12 грн борг за нарахованими відсотками, а також судові витрати в розмірі 9422,40. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 21.04.2024р. між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний договір про споживчий кредит у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. За умовами даного договору товариство перерахувало відповідачу на його рахунок кредитні кошти в сумі 5500,00 грн, цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання, тоді як відповідач свої кредитні зобов`язання за цим договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочену заборгованість, яка станом на 04.09.2024р. складала 20997,12 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 4900,00 грн борг за несплату штрафів, 9976,12 грн борг за нарахованими відсотками. За договором факторингу №04092024 від 04.09.2024р. ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» відступило ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», як новому кредитору, право вимоги за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позивач набув право вимоги до [PERSON] і вищезазначену суму кредитної заборгованості просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 10 жовтня 2025 року було направлено в електронній формі через систему «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до його електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але той інших заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подав. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.1, 4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме в такому порядку та без його участі, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 10 жовтня 2025 року було надіслано за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причин повернення «адресат відсутній» згідно з ч.6-8 ст.128 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), однак той у встановлений строк відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку. За приписами ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства). Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що 21 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» і [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №2431811, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), а позичальник повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.1); сума кредиту 5500,00 грн, що надається у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок позичальника з використанням реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п.1.2, 2.1); строк надання кредиту 360 днів за умови виконання позичальником графіку платежів з 21.04.2024р. (дата надання кредиту), строк, на який надається окрема частина кредиту, встановлюється графіком платежів (п.1.3); дата остаточного погашення заборгованості по кредиту 16.04.2025р. (п.1.4); денна процентна ставка 1,16% (п.1.5); комісія за надання кредиту 621,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,50% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1); проценти за користування кредитом 511,00% річних на фактичну заборгованість за кредитом і за весь строк користування кредитом складатимуть 22383,90 грн (п.1.5.2, 1.5.3); додатками до цього договору є: графік платежів (додаток №1), заява на отримання кредиту (додаток №2), додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором (додаток №3). Аналогічна за змістом інформація щодо порядку кредитування та умов повернення кредиту наведена й у Паспорті споживчого кредиту, який підписаний сторонами 21.04.2024р. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника кредитодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було ідентифіковано й верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 17.12.2024р. про успішне перерахування 21.04.2024р. коштів ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» у сумі 5500,00 грн на банківську картку [NUMBER] , що була повідомлена позичальником у кредитному договорі. Натомість, [PERSON] кредит, комісію за його видачу та відсотки за користуванням кредитом у відповідності до умов кредитного договору в повному обсязі та своєчасно не повернув, порушивши свої договірні зобов`язання, у зв`язку з чим йому було нараховано штрафні санкції. Згідно наданого\~ТОВ «ФК\~«Незалежні Фінанси»\~розрахунку заборгованість\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №72431811\~від 21.04.2024р.\~станом на\~04.09.2024р.\~складала 20997,12 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 4900,00 грн борг за несплату штрафів, 9976,12 грн борг за нарахованими відсотками, що не спростовано відповідачем, зокрема й шляхом надання інших своїх контрозрахунків. 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (Фактор) і ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» (Клієнт) укладено договір факторингу №04092024, згідно умов якого ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» відступило позивачу, як новому кредитору, права вимоги до боржників, вказаних у відповідних реєстрах прав вимоги, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №72431811 від 21.04.2024р. у загальній сумі заборгованості 20997,12 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 4900,00 грн борг за несплату штрафів, 9976,12 грн борг за нарахованими відсотками. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу; підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог у паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги (п.2.1.3) і дана обставина підтверджена реєстром прав вимог №1 від 04.09.2024р., актом прийому-передачі документів від 04.09.2024р., витягом з акту приймання-передачі прав №1 від 04.09.2024р., платіжною інструкцією №402 від 04.09.2024р. про оплату ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» за договором факторингу. Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника умовами кредитного договору не обмежено. Направлена ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» [PERSON] вимога від 12.02.2025р., у якій товариство повідомило про перехід прав вимоги за кредитним договором та необхідність протягом 30 календарних днів погасити кредитну заборгованість у загальній сумі 20997,12 грн, відповідачем проігнорована й порушення зобов`язання не усунене. Крім того, [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх кредитних зобов`язань та спростування позовних вимог, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обгрунтованості пред`явленого до стягнення розміру заборгованості за кредитним договором та її окремих складових, суд зважує на таке. Право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту, яка є складовою частиною загальних витрат за споживчим кредитом, передбачене п.4 ч.1 ст.1, ч.2 ст.8, ч.1 ст.11, ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції з 10 червня 2017 року), Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 (Правила про споживчий кредит), і з такою умовою договору позичальник погодився, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 13.07.2022р. у справі №496/3134/19. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за видачу кредиту в сумі 621,00 грн є обгрунтованою. У п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, суд констатує, що згідно з ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Відтак, оскільки штраф у сумі 4900,00 грн був нарахований відповідачу за прострочення виконання ним зобов`язань за кредитним договором, укладеним 21.04.2024р., тобто після 24 лютого 2022 року, коли Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р., в Україні було введено воєнний стан, який триває і донині, то ці штрафи підлягають списанню кредитодавцем і не можуть бути стягнуті з позичальника, а тому вимога позивача що цієї частини складової кредитної заборгованості не підлягає задоволенню. Суд констатує про правомірність нарахування ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» [PERSON] процентів за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору, який є рівним строку кредитування, передбаченого п.1.3, 1.4 його умов (360 днів, до 16.04.2025р.), ці відсотки не є процентами, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України), що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Крім того, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими умов укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки нараховані у межах строку кредитування відсотки, які значно перевищують тіло кредиту і з яким позичальник погоджувався, підписуючи договір, не відносяться до сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації в розумінні положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи принцип свободи договору відповідач мав можливість не вступати з позивачем у кредитні правовідносини, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування кредитними коштами несправедливим, проте погодився на такі умови договору, підписавши його без будь яких застережень. Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право, передбачене п.3.4.4 договору, на відмову протягом 14 календарних днів від договору без пояснення причин відповідач продовжував користуватися кредитними коштами позивача й до нього з жодними заявами не звертався. Одночасно суд звертає увагу відповідача, що порушення ним графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, так як згідно п.1.5, 2.2.2 договору проценти нараховуються на фактичний залишок кредиту за кожен день користування ним, починаючи з наступного дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Разом з тим, суд не погоджується з обгрунтованістю пред`явленого до стягнення розміру нарахованих відсотків за користування кредитом. Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України №3498-IX від 22.11.2023р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023р. Згідно з ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023р., а кредитний договір було укладено 21.04.2024р., тобто після набрання чинності цим Законом, тому розрахунок денної процентної ставки мав бути проведений у відповідності до чинного законодавства у розмірі не більше 1%. Принагідно суд констатує, що згідно пояснювальної записки до проекту до цього Закону в світлі світової практики мікрокредити для споживача повинні коштувати значно дешевше, у зв`язку з чим існує необхідність у законодавчому встановленні граничного розміру процентної ставки. Тобто, метою запровадження зазначеного Закону є насамперед обмеження максимального розміру процентної ставки за кредитами задля забезпечення ефективного захисту найбільш вразливої категорії позичальників за споживчими кредитами, зокрема мікрокредитами, від високоризикового кредитування. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про споживчий кредит укладено між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» і [PERSON] 21.04.2024р., тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, умови п.1.5 кредитного договору щодо встановлення денної процентної ставки в 1,16% і процентної ставки за користування кредитом у 511,00 річних, що є 1,4% у день, суперечить вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак у спірних правовідносинах пріоритет має дана законодавча норма. Денна процентна ставка це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту (п.1-2 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Денна процентна\~ставка розраховується\~у процентах\~за формулою: ДПС=(ЗВСК/ЗРК)/t?100%,\~де ДПС\~-\~денна процентна\~ставка; ЗВСК\~-\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом; ЗРК\~-\~загальний розмір\~кредиту; t - строк кредитування у днях (ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з\~ч.2\~ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються: -\~доходи кредитодавця\~у вигляді\~процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: - платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; - платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. Однак, передбачивши в п.1.5 кредитного договору денну процентну ставку в 1,16% та на її основі процентну ставку за користування кредитом у розмірі 511,00 річних (1,4% в день), за якими згідно наданого розрахунку заборгованості позичальнику й нараховувались проценти, ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» всупереч приписам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» фактично протиправно завищило плату за користування кредитом, а як наслідок порушило права споживача-позичальника. З урахуванням викладеного, заборгованість за процентами за користування кредитом за укладеним між сторонами кредитним договором слід розраховувати виходячи із встановленої ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1%, у межах заявлених позовних вимог за період з 22.04.2024р. по 04.09.2024р. (дата переходу права вимоги за договором факторингу) та жодної проплати позичальником. Доданий позивачем лист-роз`яснення НБУ «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» від 19.02.2024р. суд не бере до уваги, оскільки в силу положень ст.4 ЦК України він не є актом цивільного законодавства. Відтак, за означеним кредитним договором розмір заборгованості за відсотками має обраховуватись таким чином: 5500,00 грн х 1% х 136 днів = 7480,00 грн. Водночас питання дійсності щодо вищевказаних частин грошової вимоги за кредитним договором, право яких відступалося за договором факторингу від ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України). Отже, після проведеного судом перерахунку та в межах заявлених позовних вимог заборгованість відповідачаперед позивачем за кредитним договором №2431811 від 21.04.2024р. має складати 13601,00 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 7480,00 грн борг за відсотками за користування кредитом. Таким чином, підсумовуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню на суму 13601,00 грн, з яких: 5500,00 грн борг за тілом кредиту, 621,00 грн борг за комісією за надання кредиту, 7480,00 грн борг за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу адвоката Боденко А.А. у сумі 7000,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правової допомоги №1 від 11.11.2024р., адвокатський ордер від 21.07.2025р., акт прийому-передачі наданих послуг та детальний опис виконаних адвокатом послуг, затраченого на них часу та їх вартості від 13.12.2024р. (підготовка позовної заяви)). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвоката вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» у судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного часу й обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є завищеною і непропорційною до предмета спору та його складності. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 7000,00 грн до 3500,00 грн, що забезпечить справедливий баланс між інтересами сторін. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1569,12 грн (13601,00 : 20997,12 х 2422,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 2267,14 грн (13601,00 : 20997,12 х 3500,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 3836,26 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial