Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі -ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом, який в подальшому уточнило, до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 18.11.2021 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») в електронній формі був укладений кредитний договір № 959767281, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 12 300,00 грн, а остання зобов`язалася сплатити відсотки на користування ним. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі -ТОВ «Таліон Плюс») укладено договір факторингу № 28/1118-01, а згодом додаткові угоди до вказаного договору факторингу, якими продовжено строк дії договору, відповідно до умов яких ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 169 від 18.01.2022 до договору факторингу № 28/11180-1, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до вказаних у реєстрах прав вимоги боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передав (відступив) ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 44\~014,38 грн, з яких: 12 300,00 - заборгованість по тілу кредиту, 31\~714,38 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідач у повному обсязі не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків ні на рахунки попередніх кредиторів, ні на рахунки позивача. З урахуванням викладеного, ТОВ «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. 01.10.2025 відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивач не надав належних і допустимих доказів існування між нею та ТОВ «Юніт Капітал» письмового договору, підписаного з її сторони, який би підтверджував факт отримання нею кредитних коштів, а наявність зарахування коштів на рахунок без ідентифікації власника не є достатнім доказом укладення договору саме з нею. Окрім того, відповідач просила застосувати строки позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду в вересні 2025 року, а спірні правовідносини виникли у 2021 році. На підставі зазначеного відповідач просила у позові в частині, що перевищує суму фактично отриманих коштів відмовити, визнати вимоги позивача частково необґрунтованими у зв`язку зі спливом строку позовної давності та відсутності належних доказів та при вирішенні справи врахувати її матеріальне становище та наявність на утриманні двох малолітніх дітей. 02.10.2025 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що відповідно до \~ \~ \~ \~ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного \~ \~ \~ \~стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Представник позивача вказує, що зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.04.2024 у справі № 756/10176/23. Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. Щодо факту укладення кредитного договору, то представник позивача вказав, що кредитний договір укладено сторонами в \~ \~ \~ \~ електронному\~вигляді за\~допомогою одноразового\~паролю ідентифікатора,\~що відповідає\~вимогам статті\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію». При заповненні заявки на кредит відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод матричний код (двовимірний штрих- код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору \~ \~ \~ \~ і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника. Одноразовий персональний ідентифікатор -MNV8Z26Q направлено відповідачу 18.11.2021 о 8:48:48 год на номер мобільного телефону вказаний нею \~ \~ \~ \~в заявці на отримання грошових коштів [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 18.11.2021 о 8:49:44. Представник позивача вважає, що позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписала договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного \~ \~ \~ \~в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, то представник позивача зауважив, що відповідач особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов кредитного \~ \~ \~ \~договору. На підставі наведеного представник позивача просив позов задовольнити повністю. 14.10.2025 представник позивача надіслав до суду заяву про усунення недоліків. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час, місце та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, однак 01.10.2025 подала до суду заяву в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі 15.09.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 09.10.2025 позовну заяву було залишено без руху. Фактичні обставини справи, встановлені судом 18.11.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 959767281 (далі Договір), який останньою підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV8Z26Q, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами договору товариство зобов`язалось надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 12 300,00 грн на умовах строковості, платності, зворотності, позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах визначених договором (п. 1.1 Договору) (а.с.23-30,т.1). Відповідно до умов Договору, товариство надало відповідачу кредитну лінію строком на 30 днів з дати отримання кредиту до 18.12.2021 Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: 1.9.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; 1.9.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 502,55 процентів річних, що становить 1,38 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті. Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 766,50 процентів річних, що становить 2,10 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим Договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов пункту 1.9.3 Договору (п.п. 1.7, 1.9 Договору). 18.11.2021 [PERSON] на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» оформила в електронному вигляді заявку на отримання коштів в кредит від 18.11.2021 (а.с.45, т.1). Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 12 300,00 грн підтверджено платіжним дорученням від 18.11.2021, довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про здійснення переказу грошових коштів, зокрема 18.11.2021 на платіжну карту № [NUMBER] (а.с.65,68, т.1). Даними відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.09.2025 та виписки по рахунку підтверджується, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку за період 18.11.2021-23.11.2021 зараховано кошти у сумі 12 300,00 грн (а.с.238, т.1). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.81-91, т.1). Відповідно до додаткової угоди № 19 від 28.11.2018 до договору факторингу № 28/11180-1 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» сторони договору дійшли згоди викласти текст п. п. 8.2 Договору факторингу в новій редакція, якою визначили, що строк дії договору факторингу закінчується 31.12.2020 (а.с.92,т.1). Відповідно до додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/11180-1 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди викласти текст договору факторингу в новій редакції. Відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених Договором (п. 2.1 додаткової угоди). Зі змістом п. 1.3 додаткової угоди «Право вимоги» право грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Наявне право вимоги переходить від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторонами засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (п. 4.1 додаткової угоди). Визначили, що строк дії договору факторингу закінчується 31.12.2021 (п. 8.2 Договору) (а.с.93-102, т.1). Відповідно до додаткової угоди № 27 від 31.12.2021 до договору факторингу № 28/11180-1 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31.12.2021 (а.с.103, т.1). Відповідно до додаткової угоди № 31 від 31.12.2022 до договору факторингу № 28/11180-1 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31.12.2023 (а.с.104, т.1). Відповідно до додаткової угоди № 32 від 31.12.2023 до договору факторингу № 28/11180-1 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31.12.2024 (а.с.105, т.1). Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 169 від 18.01.2022 до договору факторингу № 28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021 на загальну суму 30\~818,94 грн (а.с.106, 107, т.1). 30.10.2023 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 39/1023-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти. Строк дії договору факторингу закінчується 31.12.2024 (п. 8.2 договору факторингу) (а.с.111-116, т.1). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 39/1023-01 від 30.10.2023, від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021 на загальну суму 44 014,38 грн (а.с.120,121, т.1). 04.06.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Про що також був складений акт прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу (а.с. 124-134, т.1). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021 на загальну суму 44\~014,38 грн (а.с.134, 135, т.1). Як убачається із здійснених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» розрахунків заборгованості, а також виписки з особового рахунку відповідача за договором № 959767281 від 18.11.2021, відповідач станом на 20.12.2023 має заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 44014,38 грн, з яких: заборгованості по кредиту 12 300,00 грн, заборгованість по несплачених процентам за користування кредитом\~31\~714,38 грн (а.с.146-150, т.1). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями. Згідно з статтею 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з статтею 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Матеріалами справи підтверджується факт переходу права грошової вимоги за договором № 959767281 від 18.11.2021 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до позивача ТОВ «Юніт Капітал» відносно боржника [PERSON] . Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно з частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. У статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Також, відповідно до частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд установив, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір № 959767281 від 18.11.2021 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Відповідно до умов договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу кошти в сумі 12 300,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором (п. 1.1 Договору). 18.11.2021 кредитні кошти були перераховані відповідачу. Отже, факт отримання відповідачем коштів у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» суд вважає доведеним. У подальшому позивач набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором № 959767281 від 18.11.2021, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . У підписаному\~відповідачем договорі\~визначена сума\~кредиту,\~проценти за\~користування кредитними\~коштами,\~строк повернення\~коштів,\~а отже\~між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021 заборгованість за договором не погашена та становить: 44\~014,38 грн, з яких: заборгованості по кредиту 12 300,00 грн, заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом\~31\~714,38 грн (а.с.150, т.1). Враховуючи, що кошти фактично отримані відповідачем та в добровільному порядку кредитору не повернуті, позивач має право вимагати виконання договору в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення коштів. Таким чином, суд приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми заборгованості за основним зобов`язанням в розмірі 12 300,00 грн. Також суд погоджується із визначеною позивачем сумою заборгованості за нарахованими процентами з огляду на наступне. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 12 300,00 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту («дисконтний період»), можливість продовження якого сторони погодили шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п.п. 1.7, 1.8 Договору). Відповідно до п.1.12 сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Отже, враховуючи узгоджені сторонами строки кредитування та умови нарахування відсотків за користування кредитом позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають задоволенню в повному розмірі, оскільки такі вимоги позивачем доведені належними та допустимими доказами, зокрема зазначеними вище розрахунками заборгованості відповідача, які остання не спростувала, своїх розрахунків до суду не надала. З огляду на вищезазначене суд не погоджується з позицією відповідача з приводу неправомірності нарахування відсотків за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021 в розмірі 31\~714,38 грн. Поряд з цим суд погоджується з аргументами позивача з приводу неможливості застосування строку позовної давності до позовних вимог, які наведені у відповіді на відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим відхиляє твердження відповідача наведенні останньою з даного приводу у відзиві на позовну заяву. За наведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Розподіл судових витрат За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Юніт Капітал» сплатив судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 442,40 грн . Позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задоволено повністю, тому, з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 442,40 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В позовній заяві позивач заявляв про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №750/2055/20 зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі №143/173/19 зроблено висновок про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Згідно з п.п. 1-2 частини 1 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06..2025, додаткову угоду № 25770680403 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06..2025, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06..2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від № 05/06/25-01 від 05.06..2025 адвокатське бюро «Тараненко та партнери». надало ТОВ «Юніт Капітал» такі юридичні послуги в суді: складання позовної заяви ТОВ «Юніт Капітал» до боржника, яким є Чопко ( [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021, кількість витраченого часу 2 години, вартість 5 000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є Чопко ( [PERSON] ), за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021, кількість витраченого часу 2 години, вартість 1 000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №959767281 від 18.11.2021, кількість витраченого часу 1 година, вартість 500 грн;\~ підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 959767281 від 18.11.2021, кількість витраченого часу 1 година, вартість 500 грн; а всього 7 000 грн. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує конкретні обставини даної справи, її складність, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 20.11.2022 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved