Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У липні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.05.2025 року, просила суд: - стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 622115,00 грн., як компенсацію вартості 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири; - стягнути з [PERSON] витрати за проведення незалежної оцінки вартості нерухомого майна в сумі 1000,00 грн.; - стягнути з [PERSON] витрати на проведення оціночно-будівельної експертизи в сумі 7269,92 грн.; - стягнути з [PERSON] витрати на виготовлення технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в сумі 3000,00 грн.; - стягнути з [PERSON] витрати на оплату судового збору в сумі 6221,15 грн.; - стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] було придбано квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2021 року у справі № 200/13300/16 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Рішення набрало законної сили 28.10.2021 року. Разом з цим позивач не має доступу до спірної квартири. Позивач неодноразово намагалась знайти можливість користуватись належною їй частиною квартири та домовитись з відповідачем, однак останній у цьому всіляко перешкоджав. Таким чином, частиною майна яке належить позивачу користується відповідач, не допускає позивача до житла та чинить перешкоди в користуванні майном. Спірна квартира є однокімнатною житловою площею 14,7 кв.м., загальною площею 29,5 кв.м., а отже в силу ч. 2 ст. 183 ЦК України є неподільною річчю. Оскільки квартирна є неподільною річчю і виділ в натурі 1/2 частини є неможливим, позивач вважає, доцільним та справедливим компенсувати їй 1/2 частину вартості квартири припинивши її право власності. Відповідачем подано відзив в якому зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію за 1/2 частину квартири. Відповідач отримує лише дохід у вигляді пенсії й у нього відсутнє право власності на інше нерухоме майно. Оскільки відповідач не спроможний сплатити позивачу грошову компенсацію за її частику квартири, відсутність коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири, що призведе до позбавлення відповідача єдиного житла. Отже, задоволення позову призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Позивач має право в інший спосіб передбачений нормами ЦК України, відчужити свою частку, не покладаючи на відповідача надмірний тягар. Також позивач, позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою не заявляла, а одразу порушила питання про необхідність стягнення з відповідача грошової компенсації. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач з 1997 року займається господарською діяльністю та отримує пенсію, а отже має кошти для виплати компенсації. Позивач намагалась продати свою частку квартири, однак відповідач всіляко ухиляється від отримання повідомлення. Спільне проживання з відповідачем в одній квартирі є неможливим, оскільки шлюб з відповідачем розірвано. Відповідач більше 30 років вживає алкоголь. Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, доводи в яких зводяться до незгоди з позовними вимогами. Відповідачем було подано зустрічний позов, в якому [PERSON] просить суд: -припинити право власності [PERSON] на частку квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з [PERSON] грошову компенсацію припиненої частки квартири в розмірі 622115,00 грн.; -судові витрати покласти на [PERSON] . В обгрунтування зустрічного позову зазначено, що [PERSON] також є власником 1/2 частини квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що у разі задоволення позову [PERSON] . [PERSON] зможе виплатити компенсацію у сумі 622115,00 грн. за 77 місяців, якщо не буде більше ні на що витрачати кошти, прийнято рішення про відмову від права власності на належну йому частку квартири, за умови виплати [PERSON] грошової компенсації у сумі 622115,00 грн., за яку [PERSON] зможе придбати собі окреме житло. Ухвалою від 15.09.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15.04.2024 року призначено оціночно-будівельну експертизу. Протокольною ухвалою від 08.07.2025 року прийнято до розгляду заяву позивача пор збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою від 16.07.2025 року \~зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~1/2 частини\~квартири шляхом\~компенсації її\~вартості залишено без руху. Ухвалою від 07.08.2025 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~ 1/2 частину\~квартири шляхом\~компенсації її\~вартості. Протокольною ухвалою від 11.08.2025 року закрито підготовче провадження. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Пояснили, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні часткою квартири яка належить [PERSON] . Зазначили, що вважають що [PERSON] зможе сплатити компенсацію, а у разі відсутності у нього коштів можливе виконання рішення суду в примусовому порядку, зокрема, шляхом продажу квартири. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON] , просили задовольнити зустрічний позов. Пояснили, що [PERSON] не чинить перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою. У випадку задоволення позову [PERSON] , [PERSON] не зможе виплатити компенсацію. Натомість [PERSON] погоджується на виплату йому компенсації та припинення його права власності на частку квартири. Судом встановлено, що з 25.05.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.05.2019 року у справі № 200/13247/19 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2021 року у справі № 200/13300/16-ц, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.10.2021 року, у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] і [PERSON] право власності кожного на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 09.02.2023 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28.10.2021 року\~залишено без змін. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.11.2021 року право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до висновку з незалежної оцінки майна від 14.07.2023 року складеного незалежним оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] , вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить - 1025480,00 грн. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки складеного 04.12.2023 року оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 610019,00 грн. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки складеного 01.04.2024 року оцінювачем [PERSON] на замовлення [PERSON] вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 580047,00 грн. Згідно висновку оціночно-будівельної експертизи від 20.01.2025 року № СЕ-19/104-24/22776-ОБ ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить - 1244230,00 грн. 19.11.2021 року [PERSON] зверталась до ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою щодо невиконання рішення суду, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 51171. Також, 12.04.2023 року [PERSON] зверталась до ВП № 4 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку № 10. Згідно декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, [PERSON] за три квартали 2024 року отримав дохід у розмірі 97110 грн. За загальними положеннями, визначеним ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.\~ 356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні регулюється статтею 364 ЦК України. Відповідно до частини першої, другої статті 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті\~183 ЦК України\~подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, можна прийти до висновку, що право співвласника на виділ його частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358\~ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п.6 ст.3\~ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15 та постанові Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі № 445/1108/18. Таким чином, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наявних у справі доказів відповідач [PERSON] є особою похилого віку ( [INFO] ) та отримав дохід від зайняття підприємницькою діяльністю за три квартали 2024 року у розмірі 97110 грн. Доказів наявності у нього інших доходів, розміру пенсії, наявності іншого нерухомого майна позивачем не надано та відповідних клопотань про витребування доказів не заявлялось. Також позивачем за зустрічним позовом - [PERSON] не надано взагалі жодних доказів на підтвердження матеріального становища [PERSON] , яка також є особою похилого віку ( [INFO] ), можливості сплати компенсації вартості 1/2 частики квартири, відповідних клопотань про витребування доказів не заявлялось. Отже, як [PERSON] , так й [PERSON] не довели що відповідач за первісним позовом та зустрічним позовом має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію, розмір якої є значним (622115,00 грн.), а також не надали належних та допустимих доказів доказів неможливості користування спірною квартирою. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири не підтверджуються належними доказазми, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має ключі від квартири та безперешкодно мала доступ до неї. Посилання [PERSON] на звернення до поліції не можуть бути належними доказами того, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні власність. Так само, особисті неприязні відносини між [PERSON] та [PERSON] не доводять вказаних обставин. Окрім цього, [PERSON] не позбавлена можливості звернутись з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю чи визначення порядку користування нерухомим майном. Присудження за рішенням суду грошової компенсації частки [PERSON] з [PERSON] , чи навпаки, яку вони сплатити не спроможні, та визнання всупереч їх волі права власності на частку квартири є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам статті 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства і порушує розумний баланс приватних інтересів. Судом також враховано, що й [PERSON] й [PERSON] категорично заперечують щодо стягнення з них грошової компенсації частки квартири. У цій справі у разі задоволення позовних вимог шляхом припинення права власності [PERSON] чи [PERSON] на частку у квартирі, з одночасним покладенням на іншого учасника справи обов`язку виплатити компенсацію вартості цієї частки, незалежно від їх згоди та платоспроможності, виникає ризик втрати одним з них єдиного житла. Такий ризик пов`язаний із можливістю звернення стягнення на всю квартиру в порядку примусового виконання рішення суду. При цьому слід враховувати, що внаслідок реалізації спірної квартири за для задоволення вимог щодо сплати відповідної компенсації коштів, може виявитися недостатньо для придбання іншого житла, яке забезпечувало б належний рівень проживання. Втручання у право на повагу до житла та у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення відповідно статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Втручання у право має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria», заява № 20082/02), § 56). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Втручання держави у право на повагу до житла та право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Інакше кажучи, оскаржений захід повинен не тільки мати підставу в національному законодавстві, але й відповідати вимогам до якості закону: положення останнього мають бути достатньо чіткими у термінах і передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 41, 43). За таких обставин, примусове покладення на співвласника обов`язку відшкодування частки майна іншого співвласника є винятковим заходом, який може застосовуватися лише за умови збереження права особи на житло та унеможливлення ризику його втрати, що є необхідною умовою дотримання принципу пропорційності й балансу інтересів сторін. За вказних обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 141\~ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у позові [PERSON] та зустрічному позові [PERSON] судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed