Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

В травні 2024 року Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в загальному розмірі 30779 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач зазначив, що Відповідач порушив умови договору кредитної лінії/позики №ІD5344567 від 30.11.2020 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ІD1996946, не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 30 779,00 грн. Крім того, Відповідач порушив умови кредитного договору № ІD5344567 від 30 листопада 2020 року, в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за № ІD1996946, не повернув суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим за ним рахується заборгованість в загальному розмірі 30 779 грн. На момент подачі позову заборгованість не погашена, а тому Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість в судовому порядку. 24.05.2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Остапчук Т.В 16 вересня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання, представник Позивача не з`явився. Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомленим належним чином. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність Сторін із постановленням заочного рішення на підставі наявних матеріалів справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 30.11.2020 року між Позивачем та Відповідачем за допомогою інформаційно комунікаційної системи (дистанційних засобів) було укладено електронний договір кредитної лінії/позики за № ID5344567 (обліковується в інформаційно телекомунікаційній системі Позивача за № ID1996946), далі за текстом - «Кредитний договір», додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх Сторонами. Кредитний договір між Позивачем та Відповідачем було підписано шляхом використання електронного підпису унікальним одноразовим ідентифікатором (otp паролем) в особистому кабінеті на Порталі (веб-сайті) Позивача (Кредитодавця) з дотриманням всіх вимог Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 та інших нормативно правових актів, які діють на території України. Копії витягів із журналу дій інформаційно-телекомунікаційної системи та довідки про ідентифікацію Позичальника Всупереч умовам кредитних договорів Відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, припинив повертати надані йому кредитні кошти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, а саме: 23 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 7 779,00 грн - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту. 0 грн - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати Позивач звертався до Відповідача з досудовими вимогами від 21.04.2024 року про погашення заборгованість за кредитними договорами, однак вимоги Позивача були залишені без реагування, заборгованість за договорами не погашена. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Матеріалами справи підтверджується, що під час укладання договорів Відповідач був ознайомленим з усіма умовами договорів та погодився з ними. Таким чином, уклавши кредитні договори на умовах, викладених у них, Відповідач, як позичальник, тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. З матеріалів справи вбачається, що укладені Відповідачем договори відповідають вимогам закону, умови договорів з боку кредитодавця виконані, грошові кошти Відповідачеві надані. В свою чергу, Відповідач умови договорів не виконує, погашення кредитної заборгованості не здійснює, в зв`язку з чим утворилася заборгованість. Доказів, які б спростовували розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за кредитними договорами, суду не надано. Враховуючи, що заборгованість за отриманими кредитними коштами (тіло кредиту) та нарахованими відсотками за користування коштами Відповідачем не погашена, суд вважає, що Позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з Відповідача такої заборгованості. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved