Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 216827361 від 02.03.2021 року у розмірі 59422 грн 62 к. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2021 року [PERSON] уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 216827361 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з використанням персонального ідентифікатора MNV57ZH3. Відповідачка на офіційному сайті Товариства www.moneyveo.ua ознайомилась з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого відповідачка подала відповідну заяву, в якій вказала свої персональні дані та номер банківської картки для перерахунку коштів. Приймаючи умови кредитного договору, відповідачка підтвердила, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредит в сумі 15000,00 грн, шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача [NUMBER] . Відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали Реєстр прав вимоги № 141 від 06.07.2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідачки. 05.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 10 від 31.07.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Станом на дату звернення позивача до суду та відповідно до реєстру боржників, заборгованість відповідачки по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 59422 грн 62 к., з яких: 14999 грн 20 к. заборгованість за сумою кредиту та 44423 грн 42 к. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Крім судового збору у розмірі 2422,40 грн позивач просить стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. У зв`язку з прийняттям прав грошової вимоги до боржника [PERSON] , позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 02.03.2021 року [PERSON] уклала із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 216827361 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з використанням персонального ідентифікатора MNV57ZH3. Відповідачка на офіційному сайті Товариства www.moneyveo.ua ознайомилась з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого відповідачка подала відповідну заяву, в якій вказала свої персональні дані та номер банківської картки для перерахунку коштів. Приймаючи умови кредитного договору, відповідачка підтвердила, що повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. Відповідно до умов договору: п.1.1 кредит надається на суму 15000 грн на умовах строковості, зворотності, платності; п. 1.2 кредит надається строком на 29 днів від дати отримання кредиту позичальником; п.1.3 сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. П. 1.4.1 договору виключно на період строку, визначеного п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 208,05 процентів річних, що становить 0,57 процентів від суми кредиту за кожний день користування. П. 1.4.2 договору передбачено, що за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 524,21 процентів річних, що становить 1,44 процентів в день від суми кредиту (а.с. 23-25). На виконання переддоговірних обов`язків 02.03.2021 року відповідачку було ознайомлено з паспортом споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 216827361 від 02.03.2021 року, в якому наявні наступні умови кредитування: тип кредиту фінансовий кредит; сума/ліміт кредиту 15000 грн; строк кредитування 29 днів (з можливістю продовження строку); мета отримання кредиту на споживчі цілі; процентна ставка 208,05 процентів річних; реальна річна процентна ставка 208,05 процентів річних; процентна ставка, яка використовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 839,50 процентів річних (а.с. 26). Вказаний Договір та паспорт споживчого кредиту укладені з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», шляхом направлення через телекомунікаційну систему одноразового ідентифікатора MNV57ZH3. На підтвердження виконання умов договору надано копію платіжного доручення від 02.03.2021 року, в якій зазначено, що було успішно перераховано кошти в сумі 8000 грн на платіжну картку клієнта 4149-43ХХ-ХХХХ-4654 (а.с. 30). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 27.08.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250818/41973-БТ, на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] на яку 02.03.2021 року зараховані кошти у розмірі 15000,00 грн (19-19 зв.). Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням кредитних договорів регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію» та інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття З Закону України «Про електронну комерцію»). Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене вище, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Аналізуючи положення вищевказаного законодавства, вбачається, що з урахуванням особливостей договору кредитної лінії № 216827361 від 02.03.2021 року, його було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З розрахунку заборгованості за договором № 216827361 від 02.03.2021 року, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що заборгованість, станом на 06.07.2021 року складає 41483 грн 66 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 26484 грн 46 к. нараховані відсотки (а.с. 57-58). З розрахунку заборгованості за договором № 216827361 від 02.03.2021 року, виконаного ТОВ «Таліон плюс» вбачається, що заборгованість, станом на 31.07.2022 року складає 59422 грн 62 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 44423 грн 42 к. нараховані відсотки (а.с. 59). З розрахунку заборгованості за договором № 216827361 від 02.03.2021 року, виконаного ТОВ Юніт Капітал» вбачається, що заборгованість, станом на 25.06.2025 року (включно) складає 59422 грн 62 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 44423 грн 42 к. нараховані відсотки (а.с. 60). 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. Відповідно до п. 2.1 договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 31-32). 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року (а.с. 33). 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2021 року (а.с. 34-35). 31.12.2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 36). 31.12.2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 31, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року (а.с. 36). 31.12.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року (а.с. 37). Згідно Акту зірки від 31.12.2022 року взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 141 від 06.07.2021 року за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року було зараховано суму фінансування на відступлення прав вимоги за реєстром прав вимоги № 141 у сумі 9395313,76 грн (а.с. 40). Згідно копії Реєстру Боржників № 141 від 06.07.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 216827361 від 02.03.2021 року. Розмір заборгованості складає 41483 грн 66 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 26484 грн 46 к. нараховані відсотки (а.с. 38). 04.08.2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 05/0820-01. Відповідно до п. 2.1 договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 41-42). 03.08.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено додаткову угоду № 2 договір факторингу № 05/0820-01, якою строк дії продовжено до 31.12.2022 року (а.с. 43). 30.12.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Фактор) укладено додаткову угоду № 3 договір факторингу № 05/0820-01, якою строк дії продовжено до 30.12.2024 року (а.с. 43). Згідно копії Реєстру Боржників № 10 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 216827361 від 02.03.2021 року. Розмір заборгованості складає 59422 грн 62 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 44423 грн 42 к. нараховані відсотки (а.с. 44). Відповідно до платіжної інструкції № 4484 від 01.08.2023 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти в сумі 2586694,30 грн, згідно договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 року (а.с. 46). 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (Клієнт) та ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 47-48). Згідно копії акту прийому-передачі реєстру боржників та Реєстру Боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 216827361 від 02.03.2021 року. Розмір заборгованості складає 59422 грн 62 к., в тому числі 14999 грн 20 к. сума кредиту; 44423 грн 42 к. нараховані відсотки (а.с. 50-52). Відповідно до платіжних інструкцій: № 483 від 25.06.2025 року, сума 810635,54 грн; № 467 від 10.06.2025 року, сума 1000000,00 грн; № 468 від 10.06.2025 року, сума 1000000,00 грн; № 469 від 11.06.2025 року, сума 1000000,00 грн; № 470 від 11.06.2025 року, сума 1000000,00 грн; № 478 від 19.06.2025 року, сума 1000000,00 грн; № 479 від 19.06.2025 року, сума 1000000,00 грн ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зазначені грошові кошти, згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року (а.с. 53-56). Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суд критично відноситься до наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки, строк дії договору зазначений в договорі, паспорті споживчого кредиту зазначений 29 днів (п. 1.2); сума кредиту 15000 грн. П.1.3 сторони погодили, що встановлений в п. 1.2 договору строк дисконтного періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. П. 1.4.1 договору виключно на період строку, визначеного п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 208,05 процентів річних, що становить 0,57 процентів від суми кредиту за кожний день користування. П. 1.4.2 договору передбачено, що за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3 договору, після закінчення вказаного в п. 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 524,21 процентів річних, що становить 1,44 процентів в день від суми кредиту (а.с. 23-25). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 216827361 від 02.03.2021 року, виконаних ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал», розрахунок заборгованості за відсотками здійснений поза межами строку дії кредитного договору. При цьому, відповідно до зазначених розрахунків, позичальником здійснювались сплати за нарахованими відсотками в період строку дії договору, а саме: 31.03.2021 року у розмірі 2480 грн (2479,50 грн погашення процентів та 0,50 грн погашення тіла кредиту) та 30.04.2021 року у розмірі 6480 грн (6479,70 грн погашення процентів та 0,30 грн погашення тіла кредиту), а також погашення процентів поза дією строку договору у розмірі 15 грн (02.06.20212 року). Відповідно до п. 1.3 договору здійснювалась пролонгація строку договору та строк дії договору продовжувався на відповідний період. Окремо слід зауважити, що сплата відсотків у розмірі 15 грн здійснена поза межами строку дії договору та не виконала умов, передбачених п. 1.3 договору, з чого слід дійти висновку про відсутність пролонгації строку дії договору. Відповідно позивачем не доведено виконання вимог, передбачених п. 1.3 договору після пролонгації, яка мала місце 30.04.2021 року, що свідчить про відсутність наступної пролонгації строку дії договору. Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи поза строку дії договору, тобто після 30.05.2021 року, не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами, позивачем не надано доказів пролонгації строку дії договору за ініціативою позичальника, а тому відповідачка повинна сплатити проценти лише за період строку дії договору, тобто з 02.03.2021 року по 30.05.2021 року (з умовами пролонгації строку договору, з розрахунку 29 та 30 днів (п. 1.3)), так як лише (виключно) у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких складає 5159 грн 70, відповідно до договору про фінансовий кредит, з урахуванням сплачених 15 грн на погашення нарахованих процентів поза межами дії договору про фінансовий кредит (14999,20х1,44%х30-15). Зазначений розрахунок нарахованих процентів відповідає розрахунку заборгованості за договором № 216827361 від 02.03.2021 року, виконаного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 57-58). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, Тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання Певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України). Ураховуючи те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором № 216827361 від 02.03.2021 року яка складає 20158 грн 90 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14999 грн 20 к.; заборгованість за процентами - 5159 грн 70 к., яку і слід стягнути з відповідачки. Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Як убачається з матеріалів справи, 05.06.2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» укладено договір № 05/06/25-1 про надання правничої допомоги та додаткова угода № 25770526562 від 05.06.2025 року, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 61-63). З витягу акту приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року, адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» надані такі послуги: складання позовної заяви 5000 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника 1000 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації 500 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації 500 грн. Сума наданих послуг склала 7000 грн (а.с. 70). Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ТОВ «Юніт Капітал» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 21606 від 30.07.2025 року (а.с. 8 зв.), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 821 грн 79 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 20158 грн 90 к. х 2422 грн 40 к./59422 грн 62 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial