Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

01.10.2025р. [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з відповідачем знаходилась у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] вони зареєстрували шлюб, але згодом з`ясувалося, що вони з відповідачем мають різні погляди на життя, шлюб та виховання дитини, що призводило до сварок і непорозумінь, у зв`язку з чим з травня 2023 року вони припинили сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, син проживає разом з позивачкою. З огляду на зазначене, позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, а тому просить його розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити, а справу розглянути без її участі (а.с.13). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, справу просив розглянути за його відсутності (а.с.15). Як зазначено у ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а в силу ч.3 ст.211 цього Кодексу особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружжя [PERSON] і [PERSON] припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, малолітній син [PERSON] проживає біля позивачки, остання на примирення не згодна і відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що заява позивачки про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, у зв`язку з чим перешкод для розірвання шлюбу суд не вбачає. Як встановлено ч.1 ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Савранським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 03.07.2020р., вбачається, що при реєстрації шлюбу 03.07.2020р. ані позивачка, ані відповідач не скористалися своїм правом на зміну прізвища, що передбачене ст.53 СК України, тобто вони зберегли свої дошлюбні прізвища (а.с.6), а тому після розірвання шлюбу їх прізвища залишаються незмінними. Суд роз`яснює, що згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 1211,20грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved