Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що шлюб між сторонами зареєстровано 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 1939. Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та цінності, втрату почуття любові та поваги один до одного, несумісність характерів. З лютого 2022 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних відносин не підтримують. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 02 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про надання сторонам строку на примирення строком в три місяці, та зупинення провадження у справі до закінчення вказаного строку. Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2025 року у задоволенні заяви [PERSON] про наданя строку на примирення та зупинення провадження у справі відмовленно за необгрунтованістю та з урахуванням наданих заперечень позивачем та пояснень відповідача. В судовому засіданні 11 листопада 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати, стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Позивач зазначила, що не бажає відновлювати шлюбні відносини з відповідачем, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та остаточним, оскільки будь-які почуття до відповідача відсутні, сторони мають різні погляди на сімейне життя та побут. З дня звернення до суду з вказаним позовом пройшло близько 3 місяців, і за весь цей час у відносинах з відповідачем нічого не змінилось, не покращилось, а тому відсутня потреба в наданні строку на примирення. Крім того, до реєстрації шлюбу у сторін народилось двоє дітей, яких відповідач офіційно визнав лише 08 березня 2025 року, що підтверджується повторно виданими свідоцтвами про народження дітей, вказане, в черговий раз, свідчить про байдуже ставлення відповідача до сім`ї та безросередньо до дітей. Категорично заперечувала щодо надання строку на примирення та просила розірвати шлюб. В судовому засіданні 11 листопада 2025 року відповідач [PERSON] заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки вважає, що шлюбні відносини з позивачем можна покращити, потрібен лише час для цього. Відповідач зазначив, що з початку повномаштабного вторгнення був мобілізований до лав ЗСУ, приймав участь в активних бойових діях, з 30 травня 2022 року по 30 грудня 2024 року перебував в полоні країни-агресора, після звільнення з полону відносини з позивачем дійсно погіршились, однак, на думку [PERSON] , на даний час не вичерпано всіх можливих способів для примирення, позивач передчасно звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 1939 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] не змінювала. Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1146, та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 2246. Судом встановлено, що сторони шлюбних відносин не підтримують, разом не проживають та спільного господарства не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, оскільки примирення подружжя є неможливим, а подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Відповідач щодо розірвання шлюбу заперечує, вважає, що шлюб можна зберегти, однак конкретно вже вжитих заходів та заходів, які планує вжити в подальшому для звереження шлюбу, не зазначає. Відповідно до статті 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини другої статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття 55 Сімейного кодексу України). Частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За правилом частини другої статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, втратили взаєморозуміння, мають протилежні погляди на сімейне життя по побут, спільного господарства не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 211,20 грн, з урахуванням відсутності відомостей про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору. Згідно із статтями 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved