Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», в особі свого представника адвоката Задорожнього А.Г., який діє на підставі довіреності №66-ЮД1 від 02.06.2025, звернулось до суду 01.10.2025 з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 06.09.2018 в розмірі 43\~918,42 грн. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено про порушення відповідачем умов використання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії на банківській картці в частині строків та порядку повернення кредитних коштів. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позовних вимог. 03.10.2025 судом відкрито провадження у справі із визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 11.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 06.09.2018 [PERSON] звернувся до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з анкетою-заявою, в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 46/. На підставі анкети-заяви від 06.09.2018 відповідач отримав банківську платіжну картку № [NUMBER] з можливістю використання коштів кредитного ліміту. 01.12.2021 на ім`я відповідача було емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] з тарифним планом «Картка monobank platinum». Згідно з тарифами «Картка monobank platinum» користування кредитними коштами кредитної лінії здійснюється на умовах повернення позичальником кредитних коштів зі сплатою 34,8% річних за користування кредитними коштами. Погашення заборгованості за кредитом мало здійснюватись позичальником щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості, але не менше 100грн та не більше залишку заборгованості. Відповідно до інформації по виписці з банківського рахунку № [NUMBER] за період з 06.09.2018 по 06.08.2025 відповідач активно користувався коштами кредитного ліміту та послугами банку за програмами «розстрочка» (15.10.2020 на суми 2000грн та 3687,53грн.; 11.12.2021 14461,43грн.; 13.12.2021 5014,71грн.), «покупка частинами» (12.07.2021 на суму 3528грн.; 21.10.2021 7299грн.). За змістом банківської виписки відповідач дотримувався умов використання кредитних послуг банку і не мав простроченої заборгованості /т. 1 а.с. 68-263/. В той же час, починаючи з січня 2023 року обсяг використаних відповідачем коштів кредитного ліміту почав перевищувати обсяг надходжень на картковий рахунок власних коштів відповідача, а всупереч умов Договору з вересня 2024 року відповідач не здійснював щомісячних платежів на погашення існуючої кредитної заборгованості та не здійснював обов`язкових мінімальних платежів, внаслідок чого допустив прострочення виконання грошових зобов`язань. З 01.01.2025 позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 06.08.2025 за поточним рахунком на ім`я відповідача обчислюється кредитна заборгованість в розмірі 43\~918,42грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та аналітичною випискою з банківського рахунку /т. 1 а.с. 65-67, а.с. 243-261/. За таких обставин оскільки відповідач в добровільному порядку своєчасно не здійснив погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Укладаючи Договір сторони погодили умови та порядок повернення відповідачкою кредиту шляхом здійснення обов`язкового щомісячного платежу в розмірі 4% від залишкової суми заборгованості, але не менше 100грн. Частина такого платежу мала йти на погашення заборгованості по тілу кредиту, а інша частина по відсоткам за користування кредитними коштами. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідач після укладання кредитного договору, починаючи з 01.09.2024 не виконував свого обов`язку із здійснення щомісячних платежів, чим допустив порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а тому неналежним чином виконував своє грошове зобов`язання перед кредитором, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості свідчить, що після 18.08.2024 по рахунку на ім`я відповідача не здійснювалось ніяких прибутково-видаткових операцій, окрім як списання щомісячних банківських комісій за обслуговування картки та відсотків за користування коштами кредитного ліміту. До того ж з 01.01.2025 банком припинено нарахування відсотків на існуючу суму заборгованості за кредитним лімітом і за період січень-червень 2025 року до загальної суми заборгованості додавались лише щомісячні комісійні платежі за обслуговування картки «platinum», внаслідок чого станом на 06.08.2025 загальна сума заборгованості зафіксована в розмірі 43\~918,42 грн. Розмір нарахованих та списаних позивачем процентів з користування кредитом по Договору, а також комісійним платежам, відповідає умовам, погодженим сторонами, і є арифметично вірним. Отже позовні вимоги в межах суми заборгованості в розмірі 42\~563,86 грн. є цілком правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення. При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422,40 грн. /а.с. 34/, які відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved