Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі\~ ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду із позовом до\~ [PERSON] , в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 29\~624 грн. 25 коп. та 3 028,00 грн. судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.08.2021 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3445559155. На підставі зазначеного кредитного договору позичальнику перераховано грошові кошти в якості кредиту на умовах строковості, поворотності та оплатності. Свої зобов`язання за договором [PERSON] не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором у загальному розмірі 29\~624 грн. 25 коп., яка складається з: 14\~167 грн. 79 коп. загальна заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 42 коп. загальна заборгованість за відсотками; 15\~455 грн. 04 коп. загальна заборгованість по комісії. 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та АТ\~«ТАСКОМБАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до позичальників, а Новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, до дорівнює Ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. 15.05.2024 року між АТ\~«ТАСКОМБАНК» та ТОВ\~«ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ\~«ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ\~«ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Ухвалою суду від 04.08.2025 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача\~ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, та зазначив, що у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 07.11.2025 року зазначений позов вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 05.08.2021 року між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3445559155. На умовах, визначених цим Договором, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки. Цей Договір підписано сторонами. Відповідно до умов Договору сума кредиту 15\~152, 00 грн., строк кредиту 18 місяців. До кредитного договору додано відповідний Паспорт кредиту та Заяву-анкету на отримання кредиту від 05.08.2021 року, підписані позичальником [PERSON] . Позивачем до матеріалів справи долучено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, за яким ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» відступає, а ПАТ «ТАСКОМБАНК» набуває право вимоги до позичальників за кредитними договорами та договорами забезпечення до них шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог. Відповідно до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, укладеного між ПАТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», було погоджено відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Перелік позичальників зазначається в Реєстрі прав вимог, що є невід`ємною частиною договору. До матеріалів справи додано Витяг з реєстру Прав вимог до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, за яким відповідач [PERSON] , відповідно до кредитного договору № 3445559155 від 05.08.2021 року має заборгованість в загальній сумі 29\~624 грн. 25 коп., яка складається з: 14\~167 грн. 79 коп. загальна заборгованість за тілом кредиту; 1 грн. 42 коп. загальна заборгованість за відсотками; 15\~455 грн. 04 коп. загальна заборгованість по комісії. До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3445559155 від 05.08.2021 року, виконаний позивачем. Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509\~ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510\~ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514\~ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519\~ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що ч. 1 ст. 514 ЦК України\~регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263\~ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що «відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається». Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656\~ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718\~ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 року в справі № 243/11704/15-ц). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 року у справі № 910/11177/20). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Разом з тим таких доказів переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» до наступного кредитора ПАТ «ТАСКОМБАНК» матеріали справи не містять. Крім того, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Наведене відповідає позиції Верховного Суду України, сформованій у справі № 752/8842/14-ц від 05.07.2017 року. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 року у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17. Так, судом встановлено, що кредитний договір № 3445559155, укладений між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] 05.08.2021 року, натомість Договір відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за яким ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» відступило право вимоги ПАТ «ТАСКОМБАНК», був укладений 07.10.2016 року, тобто, на момент укладення Договору відступлення права вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та боржником [PERSON] , відтак у первісного кредитора ПАТ «ТАСКОМБАНК» не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року. Оскільки АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги відносно [PERSON] , як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга\~ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження правонаступництва за кредитним договором № 3445559155, укладеним між ТОВ «ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] 05.08.2021 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір, проте відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed