Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

До суду звернувся директор ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Колект Центр» заборгованість за фінансовим договором №066834372 від 15 серпня 2019 року у розмірі 464907,44 гривень, а також понесені витрати по сплаті судового збору під час подачі позовної заяви до суду у сумі 2442 гривень 40 копійок, а також витрати понесені на правову допомогу у сумі 14000 гривень. Свої позовні обґрунтовує тим, що 15 серпня 2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №0665834372, відповідно до умов якого позика кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 гривень в межах строку дії договору-36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача. 14 липня 2021 року було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитним договором до позичальника, в тому числі за договором №0665834372. 10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників в тому числі за договором №0665834372. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором №0665834372 від 15 серпня 2019 року що підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви становить 62238,67 гривень з яких: заборгованість за основними зобов`язаннями (за тілом кредиту) - 3499,99 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги-58738,68 гривень. З врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності сторона позивача просить стягнути заборгованість у розмірі 46497,44 гривень з яких: Заборгованість за основними зобов`язаннями (за тілом кредиту)-3499,99 гривень, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -42997,45 гривень. Представник позивача до судового засідання не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує просить задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи заочно у разі неявки до суду відповідача. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, був належно повідомлений про час, місце розгляду справи 23 жовтня 2025 року о 09 годині 45 хвилин, на 13 листопада 2025 року о 10 годині 45 хвилин, причини неявки не повідомив, яку слід вважати неповажною. Відзиву стосовно заявлених позовних вимог надано не було. Суд прийшов\~до такого\~висновку відповідно\~до п.п.3,4\~ч.8,\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України\~слід,\~що днем\~вручення судової\~повістки є: день\~проставлення у\~поштовому повідомленні\~відмітки про\~відмову отримати\~судову повістку\~чи відмітки\~про відсутність\~особи за\~адресою місцезнаходження,\~місця проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З таких підстав суд вирішив розглядати справу заочно. Дослідивши матеріли справи у повному обсязі суд приходить до думки про можливе часткове задоволення позовних вимог з таких підстав, а саме: Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом досліджений статут ТОВ «Коллект центр» (а.с.8-9) З копії Заявки-Анкети на отримання кредиту 01 грудня 2019 року слід, що відповідач [PERSON] звернувся до ТОВ «ІНФІНАС» про надання йому кредиту вказавши свої реквізити а саме: дату народження [INFO] , номера мобільних телефонів, електронну пошту, документ що посвідчує особу: паспорт громадянина України [NUMBER] виданий 10 червня 1999 року Баришівським РВ ГУ МВС України, свою адресу реєстрації: [ADDRESS] , суму кредиту яку бажає отримати- 3500,00 грн. Строк користуванням кредитом: 30 днів з 01 грудня 2019 року, підписано електронним підписом (а.с.19) З копії довідки про ідентифікацію слід, що директор ТОВ «ІНФІНАС» Балабко О.О. повідомив про отримання відповідачем [PERSON] одноразовий ідентифікатор на телефон.(а.с.21) З копії акцепт оферти від 1 грудня 2019 року на отримання 3 траншу кредиту згідно заявки-анкети №2628757781 від 1 грудня 2019 року в рамках договору надання позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту №06658343772 від 15 серпня 2019 року слід, що відповідач погодився отримати кошти у сумі 3500,00 гривень від ТОВ «ІНФІНАНС» строк користування 30 днів строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1.75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%. Мається електронний підпис.(а.с.20) З копії договору надання позики в тому числі на умовах фінансового кредиту №0665834372 від 15 серпня 2019 року слід, що ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідач [PERSON] уклали договір позики. відповідно до п.1.1 Товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту для власних потреб. Згідно правил надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умови програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку на умовах, визначених цим договором та правилами. П.1.2 кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (трашами) в межах строку дії договору-36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем. П 1.5 загальний розмір кредитної лінії-20000,00 гривень максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1.75%(а.с.16-18) З копії IPay.ua Сервіс онлайн платежів слід, що згідно послуги ТОВ «Універсальні платіжні рішення» без відкриття рахунків згідно договору на перекази ФК-П-17/08-04 від 03.078.2017 перерахувало кошти на платіжну картку клієнта 01 грудня 2019 року на суму 3500 гривень маска картки [NUMBER] зачислено 3500 гривень (зворотна сторона аркуша а.с.21) З копії розрахунку за кредитним договором №0665834372 від 15 серпня 2019 року наданим директором ТОВ «ІНФІНАНС» Балабко ОО. слід, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 62238,67 гривень(а.с.22-26) З виписки з розрахунку АТ «Сенс Банк», який був витребуваний ухвалою суду слід, що приватному клієнту [PERSON] належить платіжна картка № [NUMBER] в період з 01 грудня 2019 року по 05 грудня 2019 року на його рахунок надійшли кошти через IPay.ua 01 грудня 2019 року надійшли кошти у розмірі 3500,00 гривень(а.с.62-63) З копії договору факторингу №14-07/21 від 14 липня 2021 року слід, що ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу до умов якого, ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги та становиться кредитором.(а.с.27-28) З копії акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року слід, що клієнт ТОВ «ІНФІНАНС» та фактор ТОВ «Вердикт Капітал» уклали акт про те, що від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 8150,00 гривень, загальна вартість заборгованості 221939136,68 гривень. (зворотна сторона аркуша а.с. 29) З копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року слід, що боржник [PERSON] , за кредитним договором №0665834372 від 15 серпня 2019 року, знаходиться в реєстрі боржників за номером 6739 сума заборгованості за основною сумою боргу становить 3500,00 гривень, заборгованість за тілом кредиту 3499,99 гривень сума заборгованості за відсотками 34422,00 гривень, сума заборгованості разом становить 37922,00 гривень.(а.с.30-31,32) З копії платіжної доручення №1 відповідно до якої ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «ІНФІНАНС» 1561454,09 гривень плату згідно договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021року.(а.с.29) З копії розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» [PERSON] станом на 10 січня 2023 року має борг 62238.67 гривень.(а.с.15-16) З копії договору факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року слід, що ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) ТОВ «Коллект Центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги та становиться кредитором.(а.с.33) З копії акту прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №10-01/2023 від 10 січня 2023 року слід, що фактор ТОВ «Коллект Центр» та клієнт ТОВ «Вердикт Капітал» уклали акт про те, що від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. Клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників на 207307 осіб.(зворотна сторона а.с.35) З копії реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 січня 2023 року слід, що [PERSON] знаходиться у реєстрі боржників переданих ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» за номером 15049 сума заборгованості за основниим зобовязанням становить 3499.99.сума заборгованості за процентами 58738.68 гривень загальна сума заборгованості становить 62238.67 гривень.( а.с. 7, зворотна сторона аркуша а.с.34) За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Як слід з ч.1 ст. 207 ЦК України, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно п.п.5,6,7\~ст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» \~слід,\~що електронний\~договір -\~домовленість двох\~або більше\~сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав і\~обов`язків та\~оформлена в\~електронній формі; електронний\~підпис одноразовим\~ідентифікатором -\~дані в\~електронній формі\~у вигляді\~алфавітно-цифрової\~послідовності,\~що додаються\~до інших\~електронних даних\~особою,\~яка прийняла\~пропозицію (оферту)\~укласти електронний\~договір,\~та надсилаються\~іншій стороні\~цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналогічною правовою позицією є Постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. З викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У суду не виникло сумніву про те, що кредитор виконав вимоги закону уклав договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту користуючись Законом України «Про електронну комерцію». У свою чергу відповідач використовуючи своє право згідно укладеного договору підписав його електронним підписом та отримав кредитні кошти які використовував на свій розсуд. Відповідно до\~ч.1,\~ч.3\~ст.\~512\~ЦК України слід, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4)\~виконання обов`язку\~боржника третьою\~особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. З ст.514\~ЦК України\~слід,\~що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). За положеннями частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1\~ст.1054\~ЦК України слід, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України слід, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1\~ст.1048\~ЦК України\~слід,\~що позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1052 даного Кодексу передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором Як слід за ст. 1077 ЦПК України, що за договором\~факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може\~відступити факторові\~свою грошову\~вимогу до\~боржника з\~метою забезпечення\~виконання зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором\~факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За ст.\~1078\~ЦК України\~слід,\~що предметом\~договору\~факторингу може\~бути право\~грошової вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). Майбутня\~вимога вважається\~переданою фактору\~з дня\~виникнення права\~вимоги до\~боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 512 ЦК України слід, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);2) правонаступництва;3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. З ст.514 ЦК України слід, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). За ст.1082\~ЦК України\~слід,\~що боржник\~зобов`язаний\~здійснити платіж\~факторові за\~умови,\~що він\~одержав від\~клієнта або\~фактора письмове\~повідомлення про\~відступлення права\~грошової вимоги\~факторові і\~в цьому\~повідомленні визначена\~грошова вимога,\~яка підлягає\~виконанню,\~а також\~названий фактор,\~якому має\~бути здійснений\~платіж. Боржник\~має право\~вимагати від\~фактора надання\~йому в\~розумний строк\~доказів того,\~що відступлення\~права грошової\~вимоги факторові\~справді мало\~місце.\~Якщо фактор\~не виконає\~цього обов`язку,\~боржник має\~право здійснити\~платіж клієнтові\~на виконання\~свого обов`язку\~перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції Верховного Суду України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «….боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги інший особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору…..неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Отже,\~як було\~встановлено,\~судом відповідач\~15\~серпня 2019\~ року\~уклав договір\~про фінансовий\~кредит з\~ТОВ «ІНФІНАНС»\~отримав кредитні\~кошти у\~сумі 3500\~гривень з\~процентною ставкою\~1.75%\~в день\~за користування\~кредитом,\~з остаточним\~ поверненням\~ через\~36\~місяців.\~Аналізуючи надану\~виписку з\~особового рахунку\~відповідача слід,\~що отримані\~кредитні кошти\~ використовувались\~стороною відповідача.\~Відповідач зобов`язаний\~виконувати зобов`язання,\~стосовно укладеного\~кредитного договору\~належним чином,\~відповідно до\~умов договору.\~За користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний\~сплачувати проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами.\~За час\~використання кредитних\~коштів \~Позивачем за\~договором факторингу\~ перейшло право грошової вимоги до відповідача, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Отже позовні вимоги сторони позивача належить задовольнити. Крім того сторона позивача просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Стороною позивача були надані: Копію договору №04/10-2024 від 04 жовтня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та підприємцем [PERSON] з якого слід, що був укладений договір про надання правничої допомоги.(а.с12) З копії платіжної інструкції слід, що ТОГВ «Коллект Центр» перерахувало ФОП [PERSON] 112000 гривень за надання правової допомоги згідно договору №04/10-2024 від 04.10.2024 року (а.с.14) За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З правового висновку викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 слід, що витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі№ 301/1894/17.Також, Велика Палата Верховного Суду у своєї постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». \~ \~ \~ \~ \~Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~ст. 627 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), принципу «pactasuntservanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому уст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 910/15191/19). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, основні засади (принципи) цивільного судочинства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023 року № 910/7032/17). Спір, який є предметом розгляду у цій справі, для професійного правника є незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Позовна заява є типовою, не містить складних юридичних конструкцій аналізу законодавства чи практики Верховного Суду, не містить детальних пояснень розрахованих сум заборгованості, їх відповідності умовам укладених кредитних договорів , а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 гривень є явно завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги необхідних та достатніх для підготовки та складання позовної заяви в таких категоріях справ. Представником позивача жодним чином не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених ним. Отже,

Outcome: partial