Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. Адвокат Ольховікова Т.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовувався тим, що з 2016 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17.11.2021 р. у справі №742/3441/21. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , яка проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Посилаючись на те, що відповідач участі у задоволенні матеріальних потреб дитини не приймає, позивач звернулась з даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на спільну дитину у судовому порядку. Відповідач відзив на позов не подав. ІІ. Пояснення та заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача, посилаючись на працездатний вік та задовільний матеріальний стан відповідача, а також на необхідність належного забезпечення дитини, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач категорично заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність на даний час реальної фінансової можливості сплачувати аліменти, зазначивши про свій незадовільний матеріальний стан. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Сторони з 20.07.2016 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.11.2021 р. /а.с.13/. Згідно з копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач у справі [PERSON] та позивач [PERSON] /а.с.15/. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру транспортних засобів [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , а також зареєстрований транспортний засіб «Toyota Avensis» 2011 р. Згідно довідки до ату огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] є особою з 3 групою інвалідності /загальне захворювання, безстроково/. V. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180,181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. В судовому засіданні відповідач не заперечував ані факту проживання дитини разом з матір`ю, ані не прийняття ним з 2022 р. участі в утриманні дитини в грошовій формі. Відтак, суд, з огляду на ч.1 ст.82 ЦПК України, бере до уваги вказані обставини, як такі, що не потребують доказування сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Домовленості між сторонами про розмір аліментів на спільну дитину не досягнуто. Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а також відсутність доказів на підтвердження участі батька дитини у матеріальному утримані доньки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відтак, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання його неповнолітньої дочки, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень. Суд враховує, що відповідач є особою з 3 групою інвалідності, разом з тим, така група інвалідності не позбавляє останнього можливості працювати, та як наслідок виконувати обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини. Доводи відповідача про неможливість сплати аліментів у зв`язку з тим, що він ніде не працює та проживає виключно за рахунок пенсії, не звільняють його від виконання батьківських обов`язків, оскільки це призводить до порушення принципу рівності обов`язків батьків утримувати дітей та до покладення тягаря щодо забезпечення дитини виключно на позивача. При цьому, не постановлення відповідача на облік в центр зайнятості та відсутність інших доказів неможливості працевлаштування з урахуванням вище вказаних медичних обмежень, свідчить про його недобросовісну поведінку та свідоме не бажання виконувати свої батьківські обов`язки. Разом із тим, аргументи представника позивача щодо наявності у відповідача рухомого та нерухомого майна, яке може бути відчужене з метою подальшої сплати аліментів, не можуть розцінюватися як беззаперечна підстава для їх стягнення у заявленому в позовній заяві розмірі. Суд зазначає, що факт володіння майном не свідчить про наявність у відповідача стабільного доходу або реальної можливості його отримання у короткостроковій перспективі. Відтак, сам по собі цей факт не є достатнім для покладення на нього підвищеного фінансового навантаження. Визначений судовим рішенням розмір аліментів є реальним, необхідним і дасть змогу матері забезпечити гармонійний розвиток дитини, а після сплати аліментів в розпорядженні відповідача залишаться кошти, достатні для забезпечення його нормальної життєдіяльності. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто в даному випадку з 20.10.2025 р. Водночас, суд вважає за необхідне допустити рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду.

Outcome: partial