Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства «Ощадбанк», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Акціонерного товариства «ПУМБ», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійними кредитних договорів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Ощадбанк», Акціонерного товариства «Сенс Банк», Акціонерного товариства «ПУМБ», Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійними кредитних договорів була передана на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору було виділено в самостійне провадження. Відповідно до позовної заяви, [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір, укладений між нею та АТ КБ «ПриватБанк». В обґрунтування позову зазначає, що після дзвінків осіб, які представилися співробітниками банку АТ КБ «ПриватБанк», дізналася про наявність кредитного договору та заборгованості за ним, не дивлячись на те, що даний договір позивачка не укладала. Крім того, [PERSON] дізналася про наявність документів, що стосуються даного договору не зазначені її особисті дані, можливий її підпис, а на деяких документах наявність підпису взагалі відсутня. З наміром з`ясувати дану ситуацію та вирішити питання позивачка звернулася до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, за якою відкрите кримінальне провадження № 12021100010002200, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України. Таким чином, в позивачки виникла необхідність в отриманні судового захисту, окрім відкритого кримінального провадження на підставі її заяви, яка полягає у визнанні кредитного договору недійсним. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року позовну заяву надіслано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року справу прийнято до провадження судді Батрин О.В. за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2023 року справа передана для розгляду судді Хайнацькому Є.С. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року справу прийнято до провадження судді Хайнацького Є.С. за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 серпня 2024 року. 21 березня 2024 року представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» до суду подано відзив на позовну заяву, у якому сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, оскільки 20 квітня 2012 року позивачка підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 68 000,00 грн. З моменту укладення та протягом дії договору, а також з моменту коли вона довідалася про укладений кредитний договір без її відома, як зазначає позивачка, вона не зверталася до банку із заявами або пропозицією щодо внесення будь-яких змін (виправлень) до нього або роз`ясненнями окремих його положень, які на її думку укладені з порушенням істотних умов, що не породжує юридичних наслідків, були їй не зрозумілі, тим самим погоджувалась зі всіма умовами такого договору. Таким чином, з моменту укладення договору, тобто з 20 квітня 2012 року, позивачка мала можливість у будь-який момент більш детально ознайомитися з умовами договору, замовити почеркознавчу експертизу для виявлення будь-яких порушень договору нормам законодавства. Тому, строк позовної давності сплив 20 квітня 2015 року, позивачка звернулася до суду із позовом лише в листопаді 2023 року, тобто зі спливом строку позовної давності Протокольною ухвалою від 05.08.2024 року відкладено розгляд справи на 05.11.2024 року. 10.10.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить позов задовольнити. Зазначає, що доводи, викладені у відзиві відповідача, не спростовують заявлених позовних вимог та ґрунтуються на припущеннях. Надані відповідачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять належних доказів того, що саме у цій редакції вони були доведені до відома позивача та діяли на момент укладення спірного правочину. Сам факт користування банківською карткою не підтверджує досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру процентної ставки, порядку її зміни та нарахування комісій. Умови договору, які передбачають можливість односторонньої зміни таких умов та встановлення платежів за дії, що не є банківською послугою, порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів» і є несправедливими, у зв`язку з чим доводи відзиву не підлягають врахуванню судом. Протокольною ухвалою від 05.11.2024 року відкладено розгляд справи на 17.02.2025 року. Судове засідання, призначене на 17.02.2025 року, було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, та призначено на 01.05.2025 року. Протокольною ухвалою від 01.05.2025 року відкладено розгляд справи на 24.07.2025 року. Протокольною ухвалою від 24.07.2025 року відкладено розгляд справи на 13.11.2025 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив відмовити в задоволенні позову. У відповідності до частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та у відсутність учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою та частиною другою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 квітня 2012 року [PERSON] підписала заяву-анкету б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 68 000,00 грн. Окрім цього, позивачці було надано паспорт споживчого кредиту до укладення самого договору про споживчий кредит. Ураховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку із чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Указане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26 грудня 2019 року по справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19). Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Згідно статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно із статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на обґрунтування позиції позивачки, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилається лише на звернення до Голосіївського управління Національної поліції у м. Києві з написанням заяви про вчинення відносно неї злочину. Окрім цього, позивачка вказує, що відповідно до частини третьої і п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У даному випадку, наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вирах волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (статті 215-216 ЦК України). Зокрема, відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Ураховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відносно позивачки дійсно були вчинені шахрайські дії, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачки. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень статті 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed