Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

24.10.2024 до Вишгородського районного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просила: 1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] ; об?єкт незавершеного будівництва житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,1200га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованій за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1200га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, «Участок» урочище. А також, судові витрати по справі стягнути з відповідача. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 31.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження. На стадії підготовчого провадження у судових засіданнях брали участь: позивач та її представник, а також 07.11.2025 відповідач. За заявою позивача, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя у частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , об?єкт незавершеного будівництва житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованій за адресою: [ADDRESS] , а також визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину вказаного об`єкта незавершеного будівництва залишено без розгляду. Постановлено, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя у частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,1200га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , та про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, - розглядати у загальному порядку. Підстави та мотиви зазначеного судового рішення, викладено у вказаній ухвалі суду. Після цього, судом продовжено підготовче судове засідання, у якому позивач підтримала позов, а відповідач визнав позов та не заперечував щодо поділу земельної ділянки, за обставин, викладених у позовній заяві щодо вказаного предмету спору. Так, в обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2001 між позивачем та відповідачам був укладений шлюб та вона змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16.06.2022 у справі №756/972/22 шлюб було розірвано та 21.09.2024 позивач змінила прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». У період перебування у шлюбі ними було придбано, згідно Договору купівлі-продажу від 02.02.2016, зареєстровано в реєстрі за №278, земельну ділянку площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:047, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, «Участок» урочище. Документ про право власності на вказане майно оформлено на ім?я відповідача. Як зазначала позивач, після розлучення між нею та відповідачем договір щодо розподілу спільного майна не укладався та вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, «Участок» урочище, придбана нею з відповідачем в період шлюбу, та як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу в рівних частинах. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідно до абз. 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідач позов визнав, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема дітей, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не установлено. Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази на підтвердження обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 24.02.2001 позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] уклали шлюб та після одруження прізвище дружини було змінено на « [PERSON] » (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження, позивач та відповідач є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 15). Рішенням Оболонського районного суду Київської області від 16.06.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16-17). Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки, 02.02.2016 [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, урочище «Участок» (кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Так, як зазначено у вказаному договорі, на його укладання отримано письмову та нотаріально посвідчену згоду дружини покупця [PERSON] [PERSON] (а.с. 18-21). Як убачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2024, право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 02.02.2016 за відповідачем [PERSON] (а.с.22-23, 24). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із статтею 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна норма міститься у статті 368 ЦК України. Згідно із частинами першоютретьою статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Таким чином, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №756/8056/19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу є підставою для виникнення у подружжя права спільної сумісної власності майна, яке підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Так, статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшов висновку, що нерухоме майно земельна ділянка площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Новосілки, «Участок» урочище, є спільною сумісною власністю колишнього подружжя та їх частки є рівними. Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази у їх сукупності, встановивши, що нерухоме майно набуто на час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а також враховуючи той факт, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, суд дійшов висновку про визнання за позивачем право власності на частину спірного нерухомого майна земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер: 3221886401:35:058:0472, у порядку статей 60, 70 СК України. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як убачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом, сплати судовий збір у розмірі 1211,20 грн та 15140,00 грн за чотири позовні вимоги (а.с. 52), зазначаючи у позові, що вона не має оцінки майна і не можу її зробити, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла це сплачений судовий збір у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір». Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2025 позовну заяву [PERSON] у частині вимог щодо об`єкту незавершеного будівництва, за її заявою залишено без розгляду, а справу розглянуто в межах позовних вимог щодо земельної ділянки. З урахуванням положень пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», частини четвертої статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України, суд залишає за позивачем 50% від суми у розмірі 15140,00 грн сплаченого судового збору, а саме 7570,00 грн за позовні вимоги щодо об`єкту незавершеного будівництві, які залишено без розгляду. Щодо іншої частини судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічного змісту є норма частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір». Отже, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову та розглянутих судом по суті у частині вирішення питання щодо спірної земельної ділянки, а саме у розмірі 4390,60 гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивача 4390,60 грн.

Outcome: approved