Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Корольовського районного суду міста Житомира з вказаним позовом та відповідно до змісту позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №2420418-004 від 22 жовтня 2021 року в розмірі 48856,32 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 жовтня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №2420418-004. 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року Реєстру прав вимог ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором в розмірі 48856,32 гривень, з яких 24911,04 гривень загальна сума заборгованості за тілом кредиту; 2,43 гривень загальна заборгованість по відсотках; 23942,85 гривень загальна заборгованість по комісії. З моменту отримання права вимоги до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювало нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №2420418-004 у розмірі 48856,32 гривень, яку позивач просить стягнути на свою користь. У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач повноважного представника у судове засідання не направив. У прохальній частині позову, позивач просить розглядати справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с.4). Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Крім того, відповідача повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У призначені судові засідання відповідач не з`явилася, причини неявки суду не відомі. Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлена про порядок розгляду справи. Згідно з ч.1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року [PERSON] (позичальник) підписала заяву-договір про надання споживчого кредиту №2420418-004. Згідно Заяви-договору банк надає позичальнику споживчий кредит в загальній сумі 31470,00 гривень, а саме: сума кредиту 30000,00 гривень; комісія за надання кредиту 1470,00 гривень; проценти за користування кредитом 0,01 річних; строк кредиту 24 місяці. 15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Згідно з розрахунком заборгованості, який здійснений ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 48856,32 гривень, з яких 24911,04 гривень загальна сума заборгованості за тілом кредиту; 2,43 гривень загальна заборгованість по відсотках; 23942,85 гривень загальна заборгованість по комісії. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує таке. Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України). Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом (ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. У силу положень ст. ст. 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції на час підписання Кредитного договору) передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1)платіжне доручення;2)платіжна вимога-доручення;3)розрахунковий чек;4)платіжна вимога;5)меморіальний ордер. Для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем. Позивач на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за Кредитним договором не надано документів, передбачених ст.ст.22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», які підтверджують встановлення та видачу первісним кредитором АТ «Таскомбанк» кредитного ліміту на рахунок відповідача. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). Суд ураховує, що матеріали справи не містять доказів отримання та використання відповідачем кредитних коштів. Виписки з банківського рахунку позивач не надав, а тому суд вважає, що в справі відсутні належні та достовірні докази того, що відповідач дійсно отримав кредит, використовував кредитні кошти, а також, наприклад, докази того, що відповідач не здійснював погашення (повне або часткове) кредиту. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Саме виписка є первинним документом у спірних правовідносинах, про що вказується у Постанові Верховного суду у справі №200/5647/18 від 16 вересня 2020 року. Відсутність обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також первинних бухгалтерських документів позбавляє суд можливості з`ясувати дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення боргу. Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17 зазначив, що «в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем суд має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, крім цього в акті прийому передачі Реєстру Прав Вимоги за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 зазначено, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Прав Вимоги, але в якій кількості не вказано. Також суд ураховує, що позивач на підтвердження факту відступлення права вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором не надав належним чином оформленого витягу з реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу № НІ/19/17-Ф від 15 травня 2024 року, який укладений між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив правовий висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. До матеріалів позову додано витяг з реєстру боржників, який підписаний лише представником ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Вказаний витяг не містить підпису уповноваженого представника первісного кредитора та печатку АТ «Таскомбанк». З наведеного слідує, що такий зміст такого «документу» повністю залежить від волі позивача та не може достовірно свідчити, що вимоги за кредитним договором дійсно було відступлені на підставі договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року, який укладений між АТ «Таскомбанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Отже, позивач наданими суду письмовими доказами не підтвердив своє право вимоги за кредитним договором, який укладений між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] . Дослідивши наявні в справі докази, оцінивши докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed