Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

01 жовтня 2025 року представник позивача, адвокат Маслякова Т.О. звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання матері, з якою проживають діти, [PERSON] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з моменту подання позову до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] трирічного віку. В обґрунтування позову зазначає про те, що 07.10.2016 Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 33. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народились спільні неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та перебувають на повному її забезпеченні. Між позивачем та відповідачем на момент подання даної заяви не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання неповнолітніх дітей. Відповідач приймає участь у фінансовому забезпечені дітей, проте не в тому обсязі, який би задовольнив усі потреби дітей. Через це на заявницю лягає тягар утримання двох спільних дітей, а саме: медичне обслуговування, придбання одягу, їжі, ліків, вітамінів, товарів для дозвілля, розвитку, літній відпочинок та ін. Також вказала, що відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зазначила, що відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, проходить службу в Комендатурі Міністерства оборони України та має стабільне грошове забезпечення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. 14 жовтня 2025 року представником відповідача, адвокатом Ільницькою І.В. направлено до суду відзив на позовну заяву, в якій відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання двох дітей у повному обсязі, оскільки вважає зазначений розмір - 1/3 частини доходу (33,33%) - обґрунтованим, розумним та таким, що відповідає інтересам дітей і його матеріальним можливостям. Вказала, що відповідач не ухилявся від виконання своїх обов`язків як чоловіка та батька щодо матеріального забезпечення сім`ї, постійно бере участь у фінансуванні витрат на утримання дітей і дружини, забезпечує сім`ю продуктами харчування, засобами гігієни, одягом та іншими необхідними речами. Відповідач є військовослужбовцем, його щомісячне грошове забезпечення становить 54000 грн. після утримання всіх передбачених законодавством податків і зборів, із якої 1/3 заробітку, тобто 18 000 грн (33,33%), стягуватимуться на утримання двох дітей за рішенням суду. Додаткове стягнення 1/4 заробітку (13 500 грн або 25%) на користь дружини є надмірним, оскільки в сукупності утримання становитиме 31 500 грн (58,33%) від місячного доходу відповідача. А тому, заявлений позивачем розмір аліментів суперечить вимогам чинного законодавства та є фінансово обтяжливим для відповідача. Також вказала, що родина [PERSON] разом із дітьми проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить батькам відповідача. Батьки відповідача є особами пенсійного віку, які потребують допомоги та відповідач надає їм матеріальну допомогу. Відповідач не заперечує свій обов`язок утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку, однак вважає доцільним зменшити розмір аліментів до 1/9 частини доходу, що становить 6 000 грн., тобто загальна сума аліментних утримань (на двох дітей і дружину) становитиме 24 000 грн, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам проживання сторін. 27 жовтня 2025 року представником позивача, адвокатом Масляковою Т.О. до суду подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача, адвокат Ільницька І.В. в судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити частково, а саме вказала, що відповідач позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнав в повному обсязі, а в частині стягнення аліментів на утримання позивача просить задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/9 частини доходу, що становить 6 000 грн. Суд, дослідивши позовну заяву з долученими до неї доказами, відзив на позовну заяву, наданий відповідачем з долученими до нього доказами, відповідь на відзив, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. У відповідності до гл. 10 ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, про стягнення аліментів. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; кількість сторін та інших учасників справи (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема судом у передбачених якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають цим Кодексом випадках.: чи мали місце обставини, зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день діти проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні. Доказів сплати аліментів, відповідачем суду надано не було. Домовленості щодо сплати аліментів на утримання дітей в певному розмірі між відповідачем та позивачем не відбулось. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.10.2023 року і до повноліття дітей. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно частини 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Проте, відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх видів утримань із заробітної плати не може перевищувати 50% від заробітку боржника. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 СК України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, а також поганого стану здоров`я. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище сторін. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, та враховуючи той факт, що відповідач довів та обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти на дружину у запропонованому позивачем розмірі, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, а також з можливостей відповідача, зокрема, його працездатності, який офіційно працевлаштований, щомісячне грошове забезпечення якого становить 54 000 грн. та з якого судом стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що унеможливлює у повній мірі сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі запропонованому позивачем, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги в цій частини у розмірі 1/9 частини доходу, щомісячно, до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, що ґрунтується на наявних у матеріалах доказах. Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дітьми, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial