Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою, за участю заінтересованої особи: Бо\-го\-ду\-хів\-ського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бо\-го\-ду\-хів\-сько\-му районі Харківської області Східного між\-ре\-гіо\-наль\-но\-го управління Міністерства юстиції, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її сина, громадянина України, [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Суходільськ, який помер [INFO] в с-щі Георгіївка, Луганський район, Луганська область, у віці 35 років, який на час смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви позивачка зазначила, що [PERSON] , [INFO] , є її рідним сином. [INFO] у віці 35 років, її син, [PERSON] , помер. На день смерті він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Смерть сина настала внаслідок механічної асфіксії від стискання шиї петлею - повішення. Місце - Луганська область, Лутугинський район, с-ще Георгіївка, вул. Залізнична. Вказала, що згідно Наказу Міністерства розвитку громад та території України від 28 лютого 2025 року за № 376 затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, яким визначено, що саме з 07 квітня 2014 року і по сьогодні вся територія Довжанського та Луганського районів Луганської області, до яких відноситься місто Краснодон (з 2016 року Сорокине ) та с-ще Георгіївка є окупованою. Після окупації міста Сорокине її син залишився на місці. Маючи в наявності лікарське свідоцтво про смерть № 148 від 02.12.2020, [PERSON] звернулася до Богодухівського відділу ДРАЦС щодо реєстрації смерті [PERSON] , однак їй було відмовлено з причини відсутності підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку. У зв`язку з цим [PERSON] не може зареєструвати смерть сина та отримати свідоцтво про його смерть, яке б відповідало вимогам законодавства України та було чинним у всіх органах, підпорядкованих українській владі та визнавалось у всіх країнах світу. Зазначила, що на сьогоднішній день проблематично зібрати всі необхідні докази для реєстрації смерті сина, оскільки його смерть настала під час дії воєнного стану на фактично захопленій тимчасово окупованій території України. Враховуючи викладене, посилаючись на принцип міжнародного права «Намібійські винятки», відповідно до якого документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, просить встановити факт смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] у віці 35 років. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13.11.2025 відкрито провадження по справі. Призначено справу до розгляду невідкладно. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. 14.11.2025 від представника заінтересованої особи Богодухівського відділу ДРАЦС у Богодухівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи просить розглянути справу без участі представника відділу. Зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Додатково, з метою забезпечення законних прав та інтересів спадкоємців, а також задля уникнення юридичних непорозумінь, у разі встановлення факту смерті, просить суд повністю зазначити зазначити місце народження особи. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ID-поспортом громадянина України № [NUMBER] та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 07.09.2023. Заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, виданого 05.09.2019 повторно Богодухівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Харківській області (місце державної реєстрації - Виконавчий комітет Суходільської міської ради міста Краснодона Луганської області), свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис № 144. Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 07.08.2006 на ім`я [PERSON] , останній народився у м. Суходільськ Луганської області, був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Заявницею надано копію медичного свідоцтва про смерть № 148 від 02.12.2020 та довідки про причину смерті до нього, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , місце смерті: [ADDRESS]. Смерть [PERSON] настала внаслідок механічної асфіксії від стискання шиї петлею - повішення. Через відсутність можливості зареєструвати смерть [PERSON] у встановленому законами України порядку, заявниця [PERSON] звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 цього Закону України передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у чинній редакції) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджений наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28.02.2025 № 376 (далі Перелік). Відповідно до п. 6 Розділу ІІ зазначеного Переліку тимчасово окупованою територією вважається, зокрема, Луганський район Луганської області, до якого входить с-ще Георгіївка. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження судом розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових або майнових прав підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно дозаконодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану такого факту необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості отримати, відновити втрачені або знищені документи про це. У відповідності з ч. ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок державної реєстрації смерті регулюється Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 18.10.2000 року, зареєстрованого в Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 719/4940. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно п. ґ ч. 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні однією із підстав для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п.п.6, 7 глави 5 розділу ІІІ Правил державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. В силу ч. 1 ст. 18 Закону Украни України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Iiuycu and Оіїшт v. Ivlvldoua and Russia."), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case) від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «Намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. З огляду на практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованих територіях України, визначених законодавством України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватися разом з іншими документами і їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Судом встановлено неможливість отримання заявницею необхідних документів встановленого зразка для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , а також враховано, що факт смерті сина заявниці [PERSON] відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення державної реєстрації смерті відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». На підтвердження факту смерті [PERSON] заявницею надано копії медичного свідоцтва про смерть № 148 від 20.12.2020 та довідку про причину смерті, видані Лутугинським районним відділом бюро судово-медичної експертизи на тимчасово окупованій території України, згідно яких [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , причина смерті: механічна асфіксія від стискання шиї петлею - повішення. Місце смерті - смт Георгіївка Лутугинського району. Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17.07.2020 № 807-IX ліквідовано Лутугинський район у Луганській області та утворено Луганський район (з адміністративним центром у місті Луганськ) у складі територій Луганської міської, Лутугинської міської, Молодогвардійської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Оскільки заявниця не має можливості надати для реєстрації смерті свого сина медичних документів встановленого законодавством України зразку, водночас, надані заявницею докази підтверджують смерть її сина - [PERSON] , [INFO] , суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту смерті [PERSON] , який народився [INFO] у місті Суходільськ Луганської області, та помер [INFO] у селищі Георгіївка Лутугинського району Луганської області. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для проведення державної реєстрації смерті її сина. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved