Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника адвоката Коцюбинської Л.С., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що 29.10.2021 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління юстиції. Вказаний шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.05.2024 у справі №466/3504/24. Вказує, що під час підготовки позову про поділ майна подружжя адвокатом Дацко А.О. було надіслано в Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, адвокатський запит від 18.04.2024 з проханням надати інформацію чи є [PERSON] власником будь-яких транспортних засобів і якщо так надати інформацію про такі. 15.05.2024 надійшла відповідь, з якої вбачається, що 20.09.2023 (під час перебування сторонами у шлюбі) [PERSON] було придбано автомобіль Toyota Camry 2362 (2008) чорний, д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, просить виділити [PERSON] автомобіль Toyota Camry 2362 (2008) чорний, д.н.з. [NUMBER] ; присудити [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, а саме на автомобіль Toyota Camry 2362 (2008) чорний, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 50% вартості автомобіля. Ухвалою суду від 11.06.2024 року відкрито провадження у справі. З метою виконання вимог ч.1 ст.189\~ЦПК України\~розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. 22.07.2024 до суду від відповідача за первісним позовом надійшов зустрічний позов до [PERSON] про визнання спірного рухомого майна особистою приватною власністю. Обґрунтовує зустрічний позов тим, що ще до реєстрації їх шлюбу, а саме 15.10.2021 року, він придбав легковий автомобіль марки «Пежо 308», 2015 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу. Вказаний автомобіль був придбаний за його дошлюбні грошові заощадження, про що було добре відомо відповідачці за зустрічним позовом. Зазначає, що позивачка за первісним позовом у поданій нею позовній заяві не вказує, яка була вартість спірного автомобіля, звідки вона взяла кошти на його придбання, що, на думку позивача за зустрічним позовом, свідчить про те, що жодного відношення вона до спірного автомобіля не має. Позивач за зустрічним позовом вказує, що до їх одруження з відповідачкою за зустрічним позовом був власником автомобіля Ауді, 1994 року випуску; перед одруженням придбав автомобіль «Пежо 308», 2015 року випуску, яким користувався деякий час і 12.09.2023 продав вказаний автомобіль, а за отримані від його продажу грошові кошти придбав спірний автомобіль «Тойота Кемрі», д.н.з. [NUMBER] через 8 днів після продажу автомобіля «Пежо 308». Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] та задоволити зустрічний позов, визнавши його особистою приватною власністю автомобіль марки «Тойота Кемрі», 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Не погоджуючись з поданим зустрічним позовом, від представника позивачки за первісним позовом до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження викладеного ним у зустрічній позовній заяві. На думку представника відповідачки за зустрічним позовом, долучений до зустрічної позовної заяви лист ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях не підтверджує фактів придбання автомобіля «Пежо 308», 2015 року випуску, саме 15.10.2015 року, чи в будь-яку іншу дату до шлюбу; вартість продажу; не долучено договори купівлі продажу обидвох автомобілів, з яких можна було б встановити вартість автомобілів та проаналізувати інші істотні умови договорів для встановлення обставин справи; продажу позивачем за зустрічним позовом власного автомобіля чи, можливо, за договором доручення автомобіля третьої особи тощо. Відтак, вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено жодним належним та допустимим доказом факту належності йому спірного автомобіля на праві особистої приватної власності, а тому просить первісний позов задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою суду від 14.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала первісну позовну заяву та просила вимоги за такою задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом підтримала подану зустрічну позовну заяву та просила таку задоволити, а у задоволенні первісної позовної заяви просила відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.10.2021 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про складено відповідний актовий запис №3399. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.05.2024 розірвано шлюб між сторонами, після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно відповіді Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №Д-195/17з від 13.05.2024 за [PERSON] 20.09.2023 року був зареєстрований автомобіль марки «Toyota Camry», 2008 року випуску, чорного кольору. Окрім цього, з вказаної відповіді вбачається, що напередодні за [PERSON] 22.05.2019 року був зареєстрований автомобіль марки «Audi 80», 1994 року випуску, зеленого кольору, який був ним відчужений 12.01.2022 року; 19.10.2021 був зареєстрований автомобіль марки «Peugeot 308», 2015 року випуску, сірого кольору, який був ним відчужений 12.09.2023. Факт продажу двох транспортних засобів («Audi 80», 1994 року випуску та «Peugeot 308», 2015 року випуску) підтверджується також і відповіддю Територіального сервісного центру МВС №4641 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях №31/28/17/К-1298-1078-2024 від 16.07.2024. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що вона є матір`ю позивачки за первісним позовом. З приводу купівлі спірного транспортного засобу показала суду, що такий був придбаний під час перебування доньки з її колишнім чоловіком у шлюбі за грошові кошти у розмірі 10300 (десять тисяч триста) доларів США, які позичила їм саме вона. Зазначила, що під час перебування її доньки у шлюбі остання працювала як офіційно, так і неофіційно, займалась домашнім господарством. З приводу транспортного засобу, який був у володінні колишнього зятя до купівлі спірного транспортного засобу, показала суду, що їй відомо, що такий приїжджав до неї в гості, однак, чи був такий транспортний засіб саме у його власності чи він просто його використовував, їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала суду, що вона є матір`ю відповідача за первісним позовом. Зазначила, що спірний транспортний засіб не може вважатись спільною власністю колишнього подружжя її сина та колишньої невістки, оскільки грошові кошти на купівлю такого надавала саме свідок. Зазначила, що починаючи з 2017 року, під час навчання її сина у транспортній сфері, вона разом з її чоловіком купили сину автомобіль, на якому він вчився, розбирав її, досліджував, оскільки мав бажання в подальшому працювати у сфері транспорту. В подальшому, синові купили ще два транспортних засоби, останній з яких він продав, оскільки обслуговувати такий було надто коштовно та вирішив придбати транспортний засіб Тойота, який можна буде переобладнати на газ. Купівля спірного транспортного засобу була здійснена за 10300 (десять тисяч триста) доларів США після продажу належного йому транспортного засобу. Вказала також, що до купівлі спірного транспортного засобу її колишня невістка [PERSON] жодним чином не долучилась, під час перебування у шлюбі з її сином позивачка за первісним позовом не працювала, а коли працювала неофіційно, витрачала грошові кошти лише на себе, за оренду помешкання у якому жило подружжя, сплачував її син. Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2\~ст. 57 СК\~України встановлено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~ст. 63 СК\~України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК\~України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК\~України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі\~постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69\~СК України\~(2947-14), ч. 3\~ст.\~368\~ЦК України) (435-15), відповідно\~до\~частин 2,3 ст.325 ЦК\~України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Статтею 71 СК\~України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст.57 СК\~України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. При цьому судом враховано, що відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (61-4894св22). Як вбачається з матеріалів справи відповідачем за первісним позовом [PERSON] долучено Акт оцінки транспортного засобу від 29.08.2024 року, відповідно до якого вартість транспортного засобу «Toyota Camry», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , становить 240650,00 грн. Окрім цього, матеріали справи містять Висновок експерта №26/11/24/1-АВ від 02.12.2024 року, виконаного на підставі заяви [PERSON] , відповідно до якого середня ринкова ціна автомобіля «Toyota Camry», 2008 року випуску, об`єм двигуна 2362 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , без врахування особливостей його фактичного стану, умов експлуатації та пробігу, станом на 29.08.2024, становить 415400,00 грн. Також, в матеріалах справи міститься Висновок експерта №2 від 11.01.2025 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості автомобіля, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «Toyota Camry», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент огляду 10.01.2025 становить 328935,40 грн. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що для присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно слід брати до уваги саме Висновок експерта №2 від 11.01.2025 за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості автомобіля, виконаний судовим експертом Галамаєм Б.І., а відтак суд бере до уваги саме цей висновок експерта з метою встановлення ринкової вартості спірного транспортного засобу. Згідно з ч. 2 ст.372 ЦК\~України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст.\~76, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачем, на обґрунтування позиції, що спірний транспортний засіб є його особистою приватною власністю, оскільки придбаний за його особисті грошові кошти, які він отримав від продажу належного йому транспортного засобу (придбаного до реєстрації шлюбу з позивачкою за первісним позовом), не подано доказів продажу зазначеного ним транспортного засобу «Peugeot 308», 2015 року випуску (договору купівлі-продажу), в яких б зазначалась вартість даного автомобіля та інші обставини, які б мали значення для вирішення судом даного спору по суті. Враховуючи вищевикладене, оскільки стороною відповідача, всупереч вимог ЦПК України не доведено, що спірний автомобіль є особистою приватною власністю відповідача за первісним позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за зустрічним позовом у зв`язку з недоведеністю позивачем за зустрічним позовом обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб «Toyota Camry», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , набутий сторонами за час шлюбу і такий є спільною сумісною власністю подружжя, а отже первісний позов в цій частині підлягає задоволенню. Враховуючи те, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, поділ автомобіля у спосіб визнання за відповідачем за первісним позовом права власності з присудженням позивачеві за первісним позовом грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про поділ автомобіля, визнання за відповідачем за первісним позовом права власності на нього та стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом грошової компенсації її частки у праві спільної власності на це майно. Виходячи з середньої ринкової вартості автомобіля «Toyota Camry», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] згідно Висновку експерта №2 від 11.01.2025, яка на момент огляду 10.01.2025 становить 328935,40 грн., грошова компенсація позивача за первісним позовом становить 164467,70 грн. Враховуючи, що первісний позов задоволено,

Outcome: approved