Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Львівське комунальне підприємство «Старий Львів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за період з січня 2020 року по квітень 2025 року в сумі 6000,44 грн. та судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідачам, як власникам квартири [ADDRESS] , надаються послуги з утримання будинку відповідно до договору № 3-10 від 16.08.2024 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку, в особі голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради Гладяк Г.М. та ЛКП «Старий Львів». Позивач стверджує, що відповідачами частково здійснюється оплата за житлово - комунальні послуги, внаслідок чого за період з січня 2020 по квітень 2025 включно утворилась заборгованість в розмірі 6000,44 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.06.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін) сторін (у письмовому провадженні). Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.07.2025 розгляд справи відкладено та надано відповідачам час на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. 22.07.2025 [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Винниченко Михайло Петрович, через Електронний суд подав зустрічний позов, у якому просить суд визнати недійсними (нікчемними) умови положень договору від 16 серпня 2024 року про надання послуги з управління будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з моменту його укладення; визнати підтвердженими обставинами неналежної якості надання комунальних послуг та ненадання комунальних послуг ЛКП «Старий Львів» щодо надання послуги з управління будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати ЛКП «Старий Львів» вчинити дії, а саме здійснити перерахунок надання послуги з управління будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на відповідність нормам чинного законодавства з виключенням безпідставних складових нарахувань, та вчинити дії на приведення будинку до належного стану, а також стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що позивачем за первісним позовом ЛКП «Старий Львів», не надано належних та допустимих доказів фактичного надання будь-яких послуг з утримання будинку і прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Мешканці будинку неодноразово зверталися до ЛКП «Старий Львів» із письмовими та усними претензіями щодо аварійного стану будинку та ненадання послуг, однак жодної належної реакції зі сторони позивача не було. Крім цього, позивач здійснює недобросовісні дії та маніпуляції, зокрема подає договір від 16 серпня 2024 року про надання послуг з управління будинком, у якому виявлено підміну сторінку, розбіжності та відсутність законних підстав для його укладення. Фактично договір не був укладений, оскільки позивачем не доведено повноваження осіб, які нібито підписували цей договір. Таким чином, сторона відповідача вважає, що договір управління відсутній, а послуги не надавалися або надавалися неналежно, нарахування позивача є необґрунтованими та підлягають зменшенню або перерахунку. Також позивач безпідставно включив до розрахунку відповідача [PERSON] , хоча останній не проживає за вищевказаною адресою. З огляду на зазначене просить зустрічний позов задоволити, а в задоволенні первісного позову відмовити. 22.07.2025 представник відповідача Винниченко М.П. через Електронний суд подав відзив на позовну заяву, в якому заперечення викладенні аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Також зазначає, що відповідач послуги не отримувала і вони їй не надавались, що підтверджується численними зверненнями, актами та фотофіксацією. Покликається на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого сплачуються лише фактично отриманні послуги. Чинне законодавство не покладає на особу обов`язку оплачувати послуги, які не споживались. Просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні первісного позову. 24.07.2025 відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала пояснення, в яких зазначає про неналежне надання позивачем послуг по утриманню будинку, оскільки такий перебуває в аварійному стані, на підтвердження чого долучає фотоматеріали. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2025 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про визнання неналежної якості надання комунальних послуг та ненадання комунальних послуг, зобов`язання вчинити дії та захист прав споживачів до спільного розгляду з первісним позовом Львівського комунального підприємства «Старий Львів» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків та прибудинкових територій. Крім того, змінено порядок здійснення провадження у справі та перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.Також задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів. 06.08.2025 представник позивача Любашевський В.П. за первісним позовом через Електронний суд подав клопотання про долучення доказів, на виконання вимог ухвали суду від 29.07.2025. 11.09.2025 представник ЛКП «Старий Львів» Любашевський В.П. через Електронний суд подав відзив та заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву на зустрічну позовну заяву, оскільки така стороною відповідача не була скерована позивачу, а зустрічний позов він отримав в приміщенні суду 04.09.2025. В обґрунтування відзиву покликається на те, що первісний позивач надає послуги з управління та утримання багатоквартирного будинку [ADDRESS] на підставі договору №3-10 від 16.08.2024, укладеного відповідно до вимог абз. 1, 2 ч.1 ст.15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII та ч.5 ст.13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIII. Укладення договору від імені співвласників здійснено головою Галицької районної адміністрації ЛМР Гладяк Г.М., що відповідає законодавству у випадку, коли співвласники не визначилися з формою управління у встановлений законом строк. Договір №3-10 є чинним, недійсним не визнавався, а тому є обов`язковим для всіх співвласників будинку. Також зазначає, що посилання сторони відповідача у зустрічному позові на ст.19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є безпідставними, оскільки ці норми регулюють відносини щодо послуг з постачання, розподілу природного газу та доступу до житла, а предмет спору стосується послуг з управління та утримання будинку, які не є комунальними послугами у значенні Закону №2189-VIII. Обов`язок по оплаті послуг з утримання будинку покладається на власників (співвласників) житлових (нежитлових) приміщень незалежно від проживання чи не проживання таких у належних їм на праві власності приміщеннях, а тому твердження у зустрічному позові про відсутність у відповідача [PERSON] зобов`язання щодо оплати послуг з утримання (управління) будинку є помилковим. Крім цього, останньою не пред`являлися акти-претензії, складені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1145 від 27.12.2018 та постанови Кабінету Міністрів України №970 від 11.12.2013, що свідчить про фактичне та належне виконання первісним позивачем своїх зобов`язань по наданню послуг з утримання будинку. Відтак просить первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. 25.09.2025 представник відповідача за первісним позовом Винниченко М.П. через Електронний суд подав письмові пояснення, в яких зазначає, що подані стороною позивача докази у справі на обґрунтування позовних вимог не є достовірними та достатніми, не розкривають істинних відносин, які виникли між сторонами, а подані розрахунки не містять даних, на підставі яких можна встановити беззаперечний факт наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем, а тим більше конкретний її розмір. 16.10.2025 відповідач [PERSON] через канцелярію суду подала пояснення, в яких вказує про неналежне надання послуг по утриманню будинку, санітарний стан якого є незадовільним, що є результатом неякісного надання послуг. Стверджує, що неодноразові колективні звернення, запити про надання інформації до ЛКП «Старий Львів» та акти-претензії залишилися поза увагою, відповіді на які не було надано. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Повідомлення сторін про розгляд справи було здійснено шляхом скерування судових повідомлень на їх поштову та електронну адреси. Представник ЛКП «Старий Львів» Любашевський В.П. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, однак подали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву та інших заяв чи клопотань до суду від них не надходило. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво власності № [NUMBER] від 05.08.1996) зареєстровані та є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЛКП «Старий Львів» /а.с.17/. Останнім надаються послуги з утримання будинку, відповідно до договору № 3-10 від 16.08.2024 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, який укладений між співвласниками вказаного будинку в особі голови Галицької районної адміністрації ЛМР Гладяк Г.М. та ЛКП «Старий Львів» в особі директора Білоуса О.І., що підтверджується копією договору /а.с.7-13/. Пунктом 1 договору №3-10 від 16.08.2024 визначено, що управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Відповідно до п.8.3. вказаного договору, кожен із співвласників зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені цим договором. В додатку 1 до договору №3-10 від 16.09.2024 затверджено кошторис та вимоги до якості послуг на управління будинком за адресою: [ADDRESS] , в якому визначено складову витрат на утримання будинку та прибудинкової території, та поточний ремонт спільного майна будинку, місячну суму витрат у розрахунку на 1 кв. метр загальної площі житлових та нежитлових приміщень у будинку, умови та періодичність послуг /а.с.15-16/. Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу п. 5 ч.2 ст.7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, така оплата здійснюється щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Співвласник багатоквартирного будинку зобов`язаний виконувати рішення зборів співвласників будинку, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги (п. п. 5, 10 ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Згідно з ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно ч.1, 3 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач за первісним позовом у позові покликається на те, що надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за вказаною адресою здійснюється на підставі договору №3-10 від 16.08.2024 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. На підтвердження наданих послуг за період з січня 2020 по квітень 2025, представником позивача за первісним позовом до матеріалів справи долучено наступні документи: розрахунок витрат з утримання будинку; робочі листки по наданню послуг та акти миття сходових кліток. Позивачем надаються відповідачам послуги згідно умов договору, останні несуть відповідні витрати. У свою чергу, відповідачі цими послугами користуються, що не спростовано доводами сторони відповідача. У зв`язку із несвоєчасною оплатою відповідачами послуг позивачем долучено до матеріалів справи відомість про нарахування та оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території мешканця [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно наданого розрахунку, станом на квітень 2025 за адресою: [ADDRESS] наявна заборгованість в розмірі 6000,44 грн. Водночас, позивачем не надано жодного документу, що б посвідчував обґрунтованість заборгованості в розмірі 929,72 грн., а саме не вказано місяць, тариф, за яким відбувалися нарахування послуги. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням вищенаведених норм законодавства, а також за оцінкою належності та допустимості доказів наданих позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем доведено та підтверджено заборгованість відповідача у період за січень 2020 по квітень 2025 у сумі 5070,72 грн., оскільки за цей період ЛКП «Старий Львів» надано підтвердження існування боргу у такій сумі. Зокрема, позивачем надано відомість про нарахування та часткову оплату послуг утримання будинку та прибудинкової території, яка містить дані про тариф, нарахування, а також помісячний розрахунок заборгованості /а.с.16/. Таким чином, згідно долучених до матеріалів справи документів, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за послуги утримання будинку та прибудинкової території мешканців [PERSON] , [PERSON] за період січня 2020 по квітень 2025 у сумі 5070,72 грн. Щодо клопотання сторони відповідача про застосування строків позовної давності, враховуючи, що позов подано з пропущенням таких, а позивачем не подано клопотання про поновлення строків позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Крім того, із розрахунку суми позову встановлено, що відповідачі частково сплачували надані позивачем послуги, чим визнавали наявну в них заборгованість, та відповідно внаслідок цих дій перебіг строку позовної давності переривався. Таким чином, суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, відтак позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з січня 2020 по квітень 2025 в межах строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов Львівського комунального підприємства «Старий Львів» про стягнення заборгованості необхідно задоволити частково та стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з січня 2020 по квітень 2025 в сумі 5070,72 грн., тобто по 2535,36 грн. з кожного, оскільки відповідачами не оплачено витрати по наданню вказаних послуг. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно наданої позивачем платіжної інструкції позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги ЛКП «Старий Львів» задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2047,07 грн. (з розрахунку 5070,72/6000,44х2422,40 = 2047,07 грн.), тобто по 1023,54 грн. з кожного. Згідно із п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с.52). За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, відтак понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1023,54 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Іншу частину витрати по сплаті судового збору в сумі 1023,54 грн. стягнути з відповідач [PERSON] . Щодо позовних вимог позивача за зустрічним позовом, в обґрунтування яких зазначає, що комунальні послуги нібито надавалися ЛКП «Старий Львів», однак визнати такі ненаданими або неналежної якості, твердженнями про аварійний стан будинку, відсутність реакції на претензії мешканців, недійсність договору управління та недостовірність нарахувань, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Відповідно до ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний позивачем за зустрічним позовом договір укладений ЛКП «Старий Львів» з співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] в особі голови Галицької районної адміністрації ЛМР Гладяк Г.М., яка діяла на підставі рішення №124 від 08.02.2023 «Про проведення конкурсів з призначення управителів багатоквартирних будинків у Львівській міській територіальній громаді», розпорядження №270 від 15.08.2024 «Про результати конкурсу призначення управителів багатоквартирних будинків Галицького району м.Львова». В додатку 1 до договору №3-10 від 16.09.2024 затверджено кошторис та вимоги до якості послуг на управління будинком за адресою: [ADDRESS] . Проте, позивач за зустрічним позовом вважає, що договір управління неукладений, оскільки послуги не надаються, а претензії щодо неякісних послуг відповідачем не приймаються до уваги. Суд зазначає, щодо «неукладеності» договору, у постанові Великої Палати ВС (20.06.2018, справа № 910/5672/17; 27.03.2019, справа № 127/208/16-ц) містять принциповий висновок: Фактичне отримання послуг або перебування у статусі співвласника є підставою виникнення зобов`язань, незалежно від формальних недоліків договору. Відтак, вказаний договір укладено, відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», будинок обслуговується ЛКП «Старий Львів», як управителем відповідно до рішення органу місцевого самоврядування згідно із Законом «Про житлово-комунальні послуги». Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б підтвердили порушення порядку укладення договору, відсутність повноважень особи, що його підписувала, або наявність підстав недійсності відповідно до вимог ст. 203, 215 ЦК України. Отже, правових підстав для визнання договору недійсним судом не встановлено. Таким чином, навіть якби договір мав формальні недоліки - це не звільняє від обов`язку сплачувати за фактично надані послуги. Особа, яка вимагає визнання послуг ненаданими або неналежними, повинна довести: факт ненадання або неналежного надання; конкретний період; конкретний обсяг порушень; причинний зв`язок із вимогами. Належність доказів підтверджується лише документами встановленої форми. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 522/1916/17 зазначив: Загальні твердження про незадовільний стан будинку не є доказом ненадання послуг як таких. Відповідно до ч.1-3 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Таким чином, оплата послуг з утримання будинку формується згідно погоджених сторонами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. У разі надання (ненадання) належної якості послуг тариф може бути скоректований відповідно Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2013 №970 (далі - Порядок). Згідно п.2 Порядку, перерахунок - операція, пов`язана із зміною розміру нарахованої плати за послуги у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі та/або без урахування встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, у разі надання послуг без дотримання вимог щодо їх якості шляхом зменшення розміру такої плати виходячи з фактично наданих у період перерахунку послуг. При цьому, відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, останніми не надано. Вимога про зобов`язання здійснити перерахунок та виконати певні дії є похідною і не може бути задоволена за відсутності встановлених порушень. Крім цього, суд не приймає до уваги долучені [PERSON] до зустрічного позову фотознімки, оскільки такі не є належними та допустимими доказами, так як не містять дати, часу та місця, коли вони були зроблені, а тому такі не можуть бути доказом неналежного надання ЛКП «Старий Львів» послуг з утримання будинку [ADDRESS] . Також, з матеріалів справи вбачається, що директором ЛКП «Старий Львів» Білоусом О. було надано відповіді на запити про надання інформації, а також на акти претензії, відтак покликання позивача за зустрічним позовом про не реагування на її численні звернення не знайшли підтвердження під час розгляду справи. Обов`язок по оплаті послуг з утримання будинку покладається на власників (співвласників) житлових (нежитлових) приміщень незалежно від проживання чи не проживання таких у належних їм на праві власності приміщеннях, а тому твердження [PERSON] у зустрічному позові про те, що позивачем за первісним позовом безпідставно включено до розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] , оскільки останній не проживає за вищевказаною адресою та не отримує послуги є безпідставними. Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі № 522/18091/16-ц встановив: Факт непроживання окремої особи в квартирі не скасовує обов`язку власника оплачувати комунальні послуги щодо всього об`єкта нерухомості. Вимоги про приведення будинку до належного стану за зустрічним позовом не містять доказів, які б підтверджували невиконання управителем конкретних зобов`язань, передбачених договором або законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). Відтак, зустрічний позов не містить доказів, щодо відсутності обов`язку у співласників брати участь у витратах за послуги з управління будинком, незалежно від проживання або фактичного користування такими. Таким чином, порушень прав позивача за зустрічним позовом, як споживача послуг з утримання будинку [ADDRESS] , не встановлено. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] (а.с.52). Згідно із п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, відтак судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Витрати на професійну правничу допомогу, згідно з частиною 3 ст.133 ЦПК України, відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтверджує понесення позивачем за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу надано ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1319595 від 19.03.2025 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001103 від 29.08.2018, інших доказів понесених витрат на правничу допомогу суду не надано. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Слід зазначити, що стороною позивача за зустрічним позовом не надано суду акту виконаних робіт на підтвердження переліку послуг, наданих адвокатом, не зазначено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, відтак суд не вбачає підстав для стягнення таких витрат.

Outcome: approved