Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

12 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 16 січня 2025 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивачки «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] . Факт ДТП підтверджується електронним Європротоколом, відповідно до якого ДТП відбулось з вини [PERSON] водія автомобіля «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] , за полісом обов`язкового страхування була застрахована ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/221533243. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано, позивачка, через представника, звернулась із заявою до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» про виплату страхового відшкодування та надала ряд інших документів. Згідно листа НБУ від 09.05.2025 р. встановлено, що ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовило у виплаті страхового відшкодування за заявленою подією. Відповідач відмовляє у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на висновок експерта [PERSON] . Однак про проведення зазначеної експертизи сторони ДТП не повідомлялись, залишається незрозумілим на підставі яких вихідних даних, дана експертиза була проведена взагалі. Позивачка вважає поведінку відповідача такою, що порушує чинне законодавство та її права як потерпілої внаслідок ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника за шкоду, заподіяну під час керування транспортним засобом автомобілем марки «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] , застраховано. На місці ДТП водій [PERSON] свою вину визнала повністю, в зв`язку з чим сторонами було прийнято рішення про добровільне врегулювання ситуації шляхом складання електронного Європротоколу. Автомобіль «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачці був оглянутий експертом Дроздовим Ю.В., та в подальшому був складений висновок з зазначенням пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП. Відповідно до акту виконаних робіт було здійснено роботи по відновленню автомобіля на загальну суму 86 760 грн. Враховуючи викладене позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування в розмірі 82\~711,85 грн., а також судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн. та витрати на експертизу в розмірі 3\~725 грн. (а.с.1-6) Ухвалою судді від 16 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та на підставі п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. (а.с.65) 30 червня 2025 року до суду надійшов відзив у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі та врахувати франшизу в розмірі 3 200 грн. В обґрунтування відзиву вказав, що обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника. Настання страхового випадку за договором обов`язкового страхування можливо у разі встановлення вини страхувальника у вчиненні ДТП належними та допустимими доказами, а не суб`єктивним прийняттям страхувальника щодо вини чи відсутності вини у ДТП. Окрім цього, визнання події страховим випадком входить до виключної компетенції страховика, а не страхувальника, оскільки у відповідності до ст.36 Закону, страховик керується нормами закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Визнання вини страхувальником у вчиненні ДТП, при складанні повідомлення про дорожньо-транспортну подію (Європротокол) не може бути підставою для визнання ДТП, що сталося 16.01.2025 р., страховим випадком, так як встановлення вини страхувальника, у вчиненні ДТП можливе у передбаченому національним законодавством порядку. Більш цього, на бланку повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відсутня графа; «вина особи» чи щось подібне, оскільки при складанні повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, учасники ДТП реалізовують надані їм права, у відповідності до положення закону (ст.33) та діють у полі договірних відносин, а не деліктних. Для встановлення чи вбачається невідповідність вимогам ПДР України в діях страхувальника і чи знаходяться вони (такі дії) страхувальника у прямому причинно - наслідковому зв`язку з даною ДТП, відповідач звернувся до судового експерта ТОВ «Українська незалежні судові експертизи». За результатом дослідження обставин страви, судовим експертом у висновку № 000808/01 від 11.04.2025 р. було зазначено наступне: Утворення всього комплексу пошкоджень транспортного засобу Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , заявленого до Страховика від 16 січня 2025 р. внаслідок ДТП, що відбулася на вул. Привокзальна, 2 в м. Дніпро, за участю автомобілів Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] та Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] в місці та при обставинах зафіксованих у матеріалах страхової справи № 250001243962 неможливе з технічної точки зору. Механічні пошкодження автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , не являються такими, що були отримані при його зіткненні з автомобілем Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] . Обставини пригоди, викладені у письмових поясненнях представника власника автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] [PERSON] та водійки автомобіля Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] [PERSON] щодо отримання механічних пошкоджень автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , не відповідають дійсним обставинам утворення. Отже цивільно-правова відповідальність страхувальника не настала, оскільки в його діях не вбачається невідповідностей положення ПДР України - а тому не настав і страховий випадок, в силу якого відповідач мав би обов`язок здійснити страхове відшкодування. Тому не має жодних підстав визнати ДТП, що сталося 16.01.2025 р., страховим випадком. Відповідач вважає, що висновок експерта складений для пред`явлення у цивільній (судові) справі та експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, а тому висновок експерта є належним та допустимим доказом, оскільки відповідає вимогам ЦПК України щодо висновку експерта та правовим висновкам ВС. (а.с.67-77) 07 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Демарчука М.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він просив позов задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказав, що відповідач помилково вважає, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 16.01.2025 р. за участю належного позивачці автомобіля «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , та автомобіля «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] не є страховим випадком. Внаслідок ДТП завдано шкоди майну позивачки, учасниками ДТП є забезпечені транспортні засоби, зокрема водій [PERSON] , яка визнала свою вину у вчиненні даної ДТП, її відповідальність була застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», тож у відповідача виник обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування за даним страховим випадком. [PERSON] визнала свою вину відносно події ДТП що сталась 16.01.2025 р., про що складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), а тому відповідно до закону у водіїв цих транспортних засобів є згода щодо всіх обставин її скоєння ДТП. Учасники ДТП дійшли спільної згоди щодо всіх її обставин, за результатами чого складеного Європротокол і виклик правоохоронних органів з метою оформлення ДТП не відбувався. Європротокол наданий страховику та є підставою для виплати страхового відшкодування потерпілому. Якщо не враховувати Європротокол, викладені в ньому відомості та факти, виникає тоді питання взагалі необхідності існування такого інституту як способу врегулювання відносин між учасниками ДТП. Відповідач вважає наданий ним висновок № 000808/01 від 11.04.2025 р. експертного дослідження обставин та механізму ДТП належним доказом з огляду на те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Однак представник позивачки посилається на наступні факти як на підстави недійсності даного висновку. Безпосередній огляд експертом пошкодженого в ДТП автомобіля не проводився, дослідження проведено з матеріалів, наданих відповідачем. Експерт не виїжджав особисто на місце ДТП, не оглядав транспортні засоби після пошкодження, не складав схеми ДТП, не здійснював відтворення обставин ДТП. Експертиза проведена експертом з порушенням вимог пунктів 2.2. та 3.5 інструкції, відповідно до яких експертиза за фотознімками може бути проведена у виняткових випадках, коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, у той час, як позивачка мала можливість представити пошкоджений автомобіль експертові для проведення дослідження, але, ані страхова компанія, ані експерт не звертались до позивачки з такою вимогою, так як і не було звернення до іншого учасника ДТП та власника автомобіля. Також вказаний висновок суперечить позиції [PERSON] , яка після ДТП визнала себе винною в його спричиненні, про що зазначила у Європротоколі. Повідомлення до страхової компанії (європротокол) про дорожньо-транспортну пригоду складений належним чином і є доказом вини особи, що скоїла ДТП, тому шкода підлягає відшкодуванню страховиком, відповідачем по справі. Тому, відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування не ґрунтується на жодній із підстав, передбачених Законом, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП і фактичні обставини. (а.с.103-105) В судове засідання 14 серпня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 15 вересня 2025 року. (а.с.107) Судове засідання 15 вересня 2025 року не відбулося через зайнятість судді в іншому провадженні, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 09 жовтня 2025 року. (а.с.109) В судове засідання 09 жовтня 2025 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 12 листопада 2025 року. (а.с.112) 12 листопада 2025 року було проведено розгляд справи по суті. Представник позивачки у судові засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. (а.с.114) Відповідач в судові засідання не з`явився, однак надав відзив на позовну заяву в якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача. (а.с.77) Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч.1 ст.980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи або юридичної особи бути страхувальником відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За змістом ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.9.1. ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 22.1. ст.22 цього Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Абзацами 1, 2 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Виходячи з цих правових норм відшкодування шкоди, завданої особою, цивільну відповідальність якої застраховано, в межах суми страхового відшкодування має здійснювати страховик цієї особи. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Така позиція узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В пункті 32.1. ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що відповідно до цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. У відповідності до п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Підпунктом 4 пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 108 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка набрала чинності 01 липня 2022 року, затверджено за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Національної поліції України в розмірі 80 000 гривень на потерпілого. Пункт 37.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Згідно п.37.2. ст.37 цього Закону рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону. Даний правовий висновок був врахований Верховним Судом в своїй постанові від 29 жовтня 2018 року у справі №\~466/6537/16-ц, в якій зазначено, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги висновок страхового експерта про порушення позивачем Правил дорожнього руху, оскільки це суперечить поясненням самого відповідача, який складав та підписував «Європротокол», і в якому останній визнав себе винним у настанні ДТП. Тому відмова страхової компанії у здійсненні страхового відшкодування не ґрунтується на жодній із передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав, не враховує оформлення учасниками спільного повідомлення про ДТП та її фактичні обставини, що є підставою для задоволення позову. З врахуванням наведених вище норм процесуального та матеріального права, правових висновків Верховного Суду, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є власником транспортного засобу марки «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] . (а.с.16) Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія ЕР № 221533243. (а.с.23) 16 січня 2025 року, о 10 год. 37 хв., за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, буд. 2, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «HYUNDAI SANTAFE», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с.10-17) Унаслідок ДТП належному [PERSON] транспортному засобу «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , завдано механічні пошкодження, а позивачці - матеріальних збитків. Водій [PERSON] визнала свою вину відносно події дорожньо-транспортної пригоди, що зафіксовано у спільно складеному повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду («Європротоколі») від 16.01.2025 р. Таким чином, зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія [PERSON] внаслідок порушення нею Правил дорожнього руху України. Позивачка, через свого представника, звернулася до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про страхове відшкодування. (а.с.7) Проте, з листа НБУ встановлено, що ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» відмовлено у виплаті страхового відшкодування. (а.с.54-55) Відповідно до висновку експерта № 0502/25 від 05 лютого 2025 року вартість матеріального збитку (з урахуванням втрати товарної вартості), заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіль «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 85\~911 грн. 85 коп. (а.с.24-47) Згідно висновку експерта № 000808/01 за результатами транспортно-трасологічного дослідження механізму утворення пошкоджень на автомобілі «TOYOTA RAV 4», д.н.з. [NUMBER] : утворення всього комплексу пошкоджень транспортного засобу Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , заявленого до Страховика від 16 січня 2025 р. внаслідок ДТП, що відбулася на вул. Привокзальна, 2 в м. Дніпро, за участю автомобілів Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] та Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] в місці та при обставинах зафіксованих у матеріалах страхової справи № 250001243962 неможливе з технічної точки зору. Механічні пошкодження автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , не являються такими, що були отримані при його зіткненні з автомобілем Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] . Обставини пригоди, викладені у письмових поясненнях представника власника автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] [PERSON] та водійки автомобіля Hyundai SantaFe д/н [NUMBER] [PERSON] щодо отримання механічних пошкоджень автомобіля Toyota RAV 4 д/н [NUMBER] , не відповідають дійсним обставинам утворення. (а.с.80-86) Суд не бере до уваги зазначений висновок експерта, оскільки він оформлений без експертного дослідження на місці ДТП, не оглянуто транспортні засоби після пошкодження, не здійснювалося відтворення ДТП, не складено план схему, дослідження проведено на підставі матеріалів наданих відповідачем, і він суперечить змісту «Європротоколу» від 16.01.2025 р., в якому водій [PERSON] визнала себе винною у настанні ДТП. Відтак, рішення відповідача про відмову у здійсненні страхового відшкодування потерпілій [PERSON] , яке прийнято без врахування змісту «Європротоколу» від 16.01.2025 р., не ґрунтується на жодній із підстав, передбачених ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 221533243 зазначено розмір франшизи 3 200 грн. (а.с.23) Згідно п.77 ч.1 ЗУ «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством. Відповідно до ч.4 ст.94 ЗУ «Про страхування» у разі зазначення в договорі страхування безумовної франшизи страховик вираховує розмір франшизи при здійсненні страхової виплати за кожним страховим випадком. Згідно п.п.12.1, 12.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки страхового відшкодування у розмірі 82 711 грн. 85 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., а також вона понесла витрати, пов`язані із розглядом справи (витрати на залучення судового експерта) у розмірі 3 725 грн. (п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України), а відтак, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір та витрати на оплату послуг експерта. На підставі викладеного,

Outcome: approved