Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач 31.03.2025 звернувся із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 542149445 від 15.02.2022 у сумі 10 559 грн. та понесені судові витрати\~у вигляді судового збору в розмірі 2\~422,4 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 18.04.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив (а. с. 92). Представник відповідачки подала суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що долучені до позовної заяви докази не підтверджують, що анкета на отримання кредиту заповнена саме відповідачкою, а також належність відповідачу банківської карти, на яку перераховувались кредитні кошти. Крім того, позивач не набув права вимоги за кредитним договором, оскільки договір факторингу був укладений із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до укладення ним кредитного договору із відповідачкою. Відповідь на відзив не надходила. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 15.02.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та відповідачкою [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 542149445 на суму 10 000 грн. у формі електронного документа. Вказаний договір був підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV8A8Y2. Договір містить персональні дані позичальника (зворот а.с. 61). Відповідно до частин 3 та 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, зокрема, у вигляді, заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується відповідно до ст. 12 цього Закону, зокрема, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому згідно із частинами 2 та 4 ст. 8 Закону покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення; фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону). Отже, подана до суду через систему «Електронний суд» і таким чином підписана електронним підписом представника позивача електронна копія кредитного договору засвідчує факт його укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою. Крім того, доказом укладення цього договору є відомості АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про зарахування у день укладення договору 15.02.2022 10\~000 грн. на банківську карту відповідачки згідно із платіжним доручення № a1f37caa-1639-4964-96е4-8fb1beb6cdc2 (зворот а. с. 71). За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10\~000 грн. на строк 70 днів, а позичальник зобов`язується кредит та сплачувати проценти за користування ним в розмірі, передбаченому договором. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов договору шляхом перерахування суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідачки (а. с. 69). Відповідачка не виконала умов договору, не повернувши вчасно кредит кредитодавцю, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 10 559 грн, з яких 10\~000 грн. становить заборгованість за тілом кредиту, 559 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту. Таким чином, оскільки відповідачка порушила свої зобов`язання, передбачені договором позики № 542149445 від 15.02.2022, не повернула кредитних коштів та проценти за користування ними, тому позовні вимоги є обґрунтованими. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти за плату. В подальшому строк дії договору неодноразово продовжувався, востаннє до 31.12.2024. На виконання умов договору 10.05.2022 клієнт за реєстром № 176 передав фактору право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що фактор ТОВ «Таліон Плюс» не набуло прав вимоги до відповідача через укладення договору факторингу до укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору із відповідачем, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Таким чином, законодавство передбачає можливість відступлення клієнтом права вимоги, яке виникне в майбутньому. При цьому предмет вказаного договору факторингу майбутні вимоги, є достатньо визначеним, оскільки передбачає перехід права вимоги за майбутніми кредитними договорами клієнта. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 6 ЦК сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. 23.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 23/0224-01 за реєстром прав вимоги відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, яке, у свою чергу, відступило це право позивачу 06.03.2025 за актом прийому-передачі реєстру боржників на підставі договору факторингу № 060325-У. Таким чином позивач набув дійсне право вимоги до [PERSON] , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 10.05.2022, тобто після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості відповідачки. Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідачки понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК покладається на відповідачку в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір № 10/03/25-02 про надання правової допомоги від 10.03.2025 (а. с. 41-45). Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є адекватною з огляду на складність справи, виявляє пропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: approved