Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

16 вересня 2025 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Баштанського районного суду Миколаївської області, у відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, надійшла позовна заява ТОВ "Він Фінанс" до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, яка підписана представником позивача Романенком М.Е. В позові зазначено, що 13 жовтня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна»" (первісним кредитором) та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №358342 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сума виданого кредиту за договором складає 4400,00 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", (нова назва ТОВ "Він Фінанс"), було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №358342 від 13 жовтня 2018 року, в розмірі 22520,91 грн., з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, крім того стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Крім того на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти позовних вимог позивача, через недоведеність направлення ТОВ "Авентус Україна»" відповідачу одноразового ідентифікатору для підписання кредитного договору та недоведеність позивачем використання його відповідачем, недоведеність позивачем перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів, недоведеність отримання позивачем права вимоги за кредитним договором та недоведеність повідомлення відповідача про відступлення йому право вимоги за кредитним договором, у зв`язку з чим просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову (а.с.109-117). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про надання фінансового кредиту №358342, за яким первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 4400,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, в розмірі 1,35 % на день від суми кредиту (а.с.26-28). Вказаний кредитний договір підписаний відповідачем шляхом накладення електронного підпису, що створений шляхом використання одноразового ідентифікатора А252416, що підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» (а.с.61). ТОВ «Авентус Україна» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, про що свідчить лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 07 травня 2025 року про перерахування коштів на картку відповідача з номером трансакції 791015 та лист ТОВ «Авентус Україна» від 09 травня 2025 року про видачу відповідачу кредиту з кодом трансакції 791015, однак останній не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, грошові кошти та відсотки за їх користування не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 6776,00 грн., яку за договором факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, з урахуванням додаткової угоди №11 від 30 січня 2019 року та реєстру прав вимог №12 від 30 січня 2019 року, було передано ТОВ ФК «Довіра та гарантія», яке за протоколом зборів учасників №1706 від 25 липня 2024 року змінило назву на ТОВ «Він Фінанс» (а.с.12-14,52-59,64-73 (зв. сторона)). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу станом на 30 січня 2019 року нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 17208,00 грн., з яких: 4400,00 грн. заборгованість за кредитом, 2376,00 грн. заборгованість за відсотками, 10032,00 грн. заборгованість за пенею та штрафами (а.с.74-76). Крім того, позивачем в позові за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано відповідачу інфляційні втрати за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3762,78 грн. та 3% річних за вказаний період, в розмірі 1550,13 грн. Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1 ст.530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувався за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 4400,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача процентів за вказаним договором про надання фінансового кредиту від 13 жовтня 2018 року, то за вимогами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення договору позики, якщо інше не встановлено положеннями про кредитний договір і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики та кредитного договору. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна»1,35 % на день від суми кредиту протягом 30 днів, а тому його заборгованість за відсотками складає 1782,00 грн. (4400,00 грн. сума кредиту х 1,35 % х 30 днів). Пунктом 1.6. укладеного договору передбачено, що клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом, однак для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф. В ході судового розгляду сплати відповідачем нарахованих на дату продовження процентів, пені та штрафу судом встановлено не було, а тому підстав для продовження строку користування кредитом не вбачається. За такого вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за договором про надання фінансового кредиту від 13 жовтня 2018 року, в розмірі 2376,00 грн., підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1782,00 грн. Стосовно стягнення з відповідача пені та штрафів, то за умовами п.4.4. укладеного договору про надання фінансового кредиту, у випадку прострочення повернення суми кредиту клієнт зобов`язаний сплатити первісному кредитору: -пеню, в розмірі 3% за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня, але не більше, ніж за 90 днів; -штраф на 4 день прострочення, в розмірі 100,00 грн.; -штраф на 30 день прострочення, в розмірі 300,00 грн.; -штраф на 90 день прострочення, в розмірі 500,00 грн. Однак за вимогами ч.3 ст.549 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Крім того, за вимогами ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так за умовами укладеного договору сума кредиту складає 4400,00 грн., а пеня з 4 дня прострочення за 90 днів, складає період з 16 листопада 2018 року до 13 лютого 2019 року. У вказаний період облікова ставки НБУ складала 18%, а тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період складає 390,58 грн. (4400,00 грн. х 36% : 365 днів х 90 днів). Стягнення з відповідача на користь позивача штрафу також за прострочення повернення суми кредиту задоволенню не підлягає, оскільки за вимогами ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним договором про надання фінансового кредиту, складає 6572,58 грн., з яких 4400,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1782,00 грн. заборгованість за відсотками та 390,58 грн. пеня. Доводи представника відповідача про недоведеність позивачем направлення ТОВ "Авентус Україна»" відповідачу одноразового ідентифікатору для підписання кредитного договору, недоведеність позивачем його використання відповідачем та недоведеність перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів судом до уваги не приймаються, оскільки вони спростовуються довідкою ТОВ «Авентус Україна» про направлення відповідачу на номер телефону [NUMBER] одноразового ідентифікатора А252416, який був ним використаний, оскільки на його картковий рахунок [NUMBER] були перераховані грошові кошти, в розмірі 4400,00 грн, що вбачається з листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 07 травня 2025 року про перерахування коштів на картку відповідача з номером трансакції 791015 та лист ТОВ «Авентус Україна» від 09 травня 2025 року про видачу відповідачу кредиту з кодом трансакції 791015 (а.с.52-56,61,64-72). Також не приймається до уваги судом і доводи представника відповідача про недоведеність позивачем отримання права вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем та недоведеність повідомлення відповідача про відступлення йому право вимоги за кредитним договором, оскільки вони спростовуються копією договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, копією додаткової угоди №11 від 30 січня 2019 року та копією реєстру прав вимог №12 від 30 січня 2019 року, де зазначено про відступлення позивачу права вимоги за кредитним договором №358342 від 13 жовтня 2018 року, укладеним з відповідачем (а.с.12-14,58-59,73 (зв. сторона)). Крім того, за вимогами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Однак, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору, що відповідачем зроблено не було. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Також, за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором з у рахуванням інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3762,78 грн. Загальний індекс інфляції за вказаний період складає 1,21866444, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, інфляційні втрати позивача складають 1437,19 грн. (6572,58 грн. х 1,21866444 - 6572,58 грн.), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Також за вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, з урахуванням 3% річних, за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 1550,13 грн. Вказаний період складає 1097 днів, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, 3% річних складають 592,61 грн. (6572,58 грн. х 3% : 365 днів у році х 1097 днів), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним кредитним договором, з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, складає 8602,38 грн., з яких: 4400,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1782,00 грн. заборгованість за відсотками, 390,58 грн. пеня, 1437,19 грн. інфляційні втрати та 592,61 грн. 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрат на оплату судового збору, в розмірі 925,29 грн. (а.с.73). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №33 від 22 березня 2024 року, укладеного з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду до вказаного договору від 22 березня 2024 року та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 30 травня 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу: підготовка позовної заяви з додатками - 5000,00 грн. (а.с.9-11,62 (зв. сторона)). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 5000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому, вважає за можливе визначити їх на рівні 3000,00 грн., однак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, стягує з відповідача на користь позивача лише 1145,92 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: partial