Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У липні 2025 році Рудницький Ю.І. в інтересах АТ «Сенс Банк» звернувся через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказано, що 15.07.2019 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 491007730, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти в сумі 39\~584,97 грн. на строк 36 місяців. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, в той час як останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 28\~611,96 грн. Представник зауважив, що в добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості, тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 21.08.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача АТ «Сенс Банк» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, відповідно до статей 128, 131 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов пiдлягає задоволенню з наступних пiдстав. Встановлено, що 15.07.2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з клопотанням про оформлення нового кредиту, у зв`язку з виникненням заборгованості за Акцептом/Офертою № 630425246 від 08.06.2016 року. В цей же день 15.07.2019 року, [PERSON] підписав Оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491007730, в якій запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти Угоду про надання споживчого кредиту підставою для укладення угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» між ним та Банком. Сума кредиту 39\~584,97 грн., процентна ставка 32,00 % річних, строк кредиту 36 місяців. Згідно Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491007730 від 15.07.2019 року АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію [PERSON] на укладення Угоди про надання споживчого кредиту у сумі 39\~584,97 грн., процентна ставка 32,00 % річних, строк кредиту 36 місяців. Як убачається із Заяви про закриття карткового рахунку та припинення дії карт до нього, [PERSON] просив закрити картковий рахунок № [NUMBER] та видати кредит готівкою через касу Банку. Крім того, відповідачем підписано 15.07.2019 року паспорт споживчого кредитування № 491007730. Свої зобов`язання перед відповідачем Банк виконав, що підтверджується меморіальним ордером № 34664 від 16.07.2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач частково здійснив погашення кредитних зобов`язань, однак з лютого 2022 року не вніс жодного платежу на погашення боргу, тому загальний розмір заборгованості станом на 12.05.2025 року складає 28\~611,96 грн., з який: 19\~915,72 грн. заборгованість за кредитом, 8\~696,24 грн. заборгованість за відсотками. Згідно досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань вбачається, що на адресу відповідача представником АТ «Сенс Банк» було надіслано дану вимогу, з тексту якої вбачається, що АТ «Сенс Банк» вимагав від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28\~611,96 грн. протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанн івстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін)виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання в строк встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір 15.07.2019 року та погодили дату повернення кредиту 16.07.2022 року. Разом з цим, позивач припинив нарахування за договором 24.04.2023 року, що відображено в розрахунку заборгованості. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі N 444/9519/12, суд дійшов висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, нарахування позивачем процентів поза межами строку кредитування за період 16.07.2022 року по 24.04.2023 року є безпідставним. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Наведені письмові докази у їх сукупності підтверджують факт укладення між сторонами кредитного договору, виконання умов договору позивачем щодо перерахунку відповідачу кредитних коштів у сумі 39\~584,97 грн. та часткове виконання самим [PERSON] умов зазначеного кредитного договору в частині внесення коштів на погашення заборгованості. Однак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 491007730 від 15.07.2019 року в сумі 13\~525,10 грн., з яких: 8\~274,26 грн. заборгованість за кредитом, 5\~250,84 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1\~145,08 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial