Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області про визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Хотинського районного суду від 05.08.2025 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 13.02.2025 року Хотинським районним судом видано судовий наказ за його заявою про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей та на підставі заяви було відкрито виконавче провадження, однак відповідачка аліменти не сплачує і станом на 23.04.2025 року має непогашену заборгованість у сумі 12353,60 гривні, більше як за 4 місяці. Зазначає, що відповідачка перебуває за межами України, участі у вихованні дітей не приймає, що перестало забезпечувати сімейне виховання, не виявляє материнського піклування та турботи, не бере участі у їх вихованні, не піклується про здоров`я, матеріально дітей не утримує та взагалі жодної участі у житті дітей не приймає. В свою чергу, він самостійно утримує та виховує дітей, та згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно, самостійно виховує дітей, які доглянуті та проживають разом із батьком, мати дітей у селі Шилівці не зареєстрована і не проживає, участі у вихованні своїх дітей не приймає. Наголошує на тому, що протягом тривалого часу [PERSON] жодним чином не цікавилася дітьми, не проявляла заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їхнім вихованням та навчанням, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними необхідної освіти. Враховуючи те, що діти знаходяться на одноосібному утриманні у батька і він самостійно їх виховує, на даний час постало питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також на даний момент виникають питання щодо переміщення батька і дітей без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає з дитиною. Просить суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] разом із батьком [PERSON] [INFO] за його місцем проживання. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що він [PERSON] самостійно виховує та утримує сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.09.2025 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09 жовтня 2025 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 30.10. 2025 року, та у зв`язку із неявкою сторін по справі розгляд справи відкладено на 12.11.2025 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 12.11.2025 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, а також підтвердив обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини своєї неявки суду не повідомила, правом подачі відзиву не скористалася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в особі Клішковецької сільської ради Дністровського району в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника, щодо заявлених вимог надали заяву-клопотання про позицію органу опіки та піклування, згідно якої надати висновок про визначення місця проживання дітей по даній справі, станом на 12.11.2025 року є неможливим, так як засідання комісії із захисту прав дитини та засідання виконавчого комітету проводиться в кінці календарного місяця, тому затверджений висновок, при необхідності, буде можливо надати після 20-х чисел листопада 2025 року. В судовому засіданні 12.11.2025 року в присутності законного представника [PERSON] , судом заслухано думку неповнолітнього [PERSON] [INFO] , який підтвердив, що проживає разом із батьком який повністю ним опікується та виховує, мати тривалий час з ними не спілкується, більше трьох років, йому відомо що мати виїхала за кордон, їхнім вихованням займається виключно батько. Мати коштів йому та сестрі не висилає. Бажає проживати з батьком. В судовому засіданні 12.11.2025 року в присутності законного представника [PERSON] , судом заслухано думку неповнолітньої [PERSON] [INFO] , яка пояснила суду, що проживає разом із братом та батьком, мати разом із ними не проживає, вона вже тривалий час з нею не спілкується, все купляє та готує її до школи лише батько. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши позивача та вислухавши пояснення неповнолітніх дітей, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вважає заявлені\~вимоги \~про визначення\~місця проживання\~дітей є\~не обґрунтованими\~та такими,\~що не\~підлягають задоволенню,\~а вимоги\~про встановлення\~факту,\~що мають\~юридичне значення\~обґрунтованими та\~доведеними,\~та підлягають\~до задоволення. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хотинського районного суду від 05.08.2025 року було розірвано (а.с.24-27). У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.10.2008 року, та донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.10.2010 року (а.с. 10,11). 13.02.2025 року Хотинський районним судом видано судовий наказ згідно якого вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку доходу, до досягнення дітьми повноліття (а.с.13). Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №77300286 від 25.02.2025 року підтверджено примусове стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржник [PERSON] станом на 23.04.2025 року має наявний сукупний розмір заборгованості у сумі 12353,60 гривень (а.с.16). Інформацією наданою Головним центром обробки спеціальної інформації ДПС України, за вих.№19/П-5113/5987 від 06.03.2025 року [PERSON] неодноразово перетинала державний кордон України в період часу з 27.04.2023 року по 24.10.2024 року (а.с.17). Як вбачається із характеристики наданої Грозинецькою сільською радою Чернівецького району за вих.№215 від 17.03.2025 року [PERSON] за час проживання на території села Грозинці зарекомендувала себе негативно, зі слів сусідів перебуває за кордоном, жодної участі в громадському житті села не приймала, вихованням та утриманням дітей займається батько [PERSON] (а.с.18). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітніх (неповнолітніх) дітей від 27.02.2025 року підтверджено, що на даний час неповнолітні діти проживають з батьком, так як мати [PERSON] майже три роки перебуває за межами України (Чехія), батьки дітей перебувають в процесі розлучення, утриманням та вихованням дітей займається батько, мати зі слів доньки не спілкується з дітьми і не приймає участі у їх вихованні (а.с.19). Довідкою виданої Клішковецькою сільською радою за №86 від 23.01.2025 року, підтверджено що [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS] до складу його сім`ї входять син [PERSON] та донька [PERSON] , які проживають без реєстрації, однак перебувають на утриманні батька (а.с.20). До матеріалів справи долучено висновок про стан здоров`я [PERSON] виданого КНП «Клішковецький центр первинної медико-санітарної допомоги Клішковецької сільської ради», згідно якого [PERSON] соматично здоровий (а.с.21). Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності» [PERSON] станом на 30.04.2025 року є особою, стосовно якої відсутні відомості про наявність не знятої чи не погашеної судимості (а.с.22). Як вбачається із характеристики виданої виконкомом Клішковецької сільської ради за вих.№391 від 01.05.2025 року [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, сам виховує двох своїх дітей, які доглянуті, зареєстровані та проживають разом із своїм батьком, мати дітей у селі Шилівці не проживає, участі у вихованні своїх дітей не приймає (а.с.23). Згідно рішення Хотинського районного суду від 05.08.2025 року шлюб між сторонами було розірвано, в частині вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено, та попереджено [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] обов`язків щодо дітей (а.с.27). Застосовані норми права. Мотиви та висновки суду. У відповідності до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, як встановлено судом, позивач [PERSON] одноосібно займається вихованням неповнолітніх дітей, створив всі умови для проживання, виховання та їх розвитку. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що мати дітей [PERSON] за місцем проживання її неповнолітніх дітей не проживає, тривалий час знаходиться за кордоном. Разом з тим, як встановлено судом позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з ним, зокрема [PERSON] [INFO] , якому на час розгляду справи виповнилось повних 17 років та [PERSON] [INFO] , якій на час розгляду справи виповнилось повних 15 років, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, враховуючи наступне. За змістом\~статей 160-161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Отже, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою\~статті 160 СК України\~та положеннями\~статті 29 ЦК України. Відповідно до частини третьої\~статті 160 СК України\~якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями\~статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. З урахуванням зазначеного, встановивши те, що на момент розгляду справи у суді [PERSON] [INFO] ,\~ виповнилось\~повних 17\~років та [PERSON] [INFO] , виповнилось повних 15 років, враховуючи положення частини другої\~статті 29 ЦК України\~та частини третьої\~статті 160 СК України, слід дійти висновку про відсутність передбачених законом підстав для визначення судом місця проживання дитини з батьком. Оскільки [PERSON] [INFO] досягши віку понад чотирнадцять років, тому може вільно обирати собі місце проживання, батьки не в праві обмежувати його право вибору місця проживання. Так же, і [PERSON] [INFO] досягши віку понад чотирнадцять років, тому може вільно обирати собі місце проживання, батьки не в праві обмежувати її право вибору місця проживання. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 28 січня 2021року у справі № 753/6498/15-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимог в цій частині. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення то суд зазначає. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. Окрім цього, згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З досліджених судом доказів, встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають разом із батьком [PERSON] , який здійснює їх самостійне виховання та утримання, а тому, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту, суд вважає за необхідне задовольнити подану заяву. Позивачем надані достатні та достовірні докази яким обґрунтовані заявлені вимоги, які також знайшли своє підтвердження і в судовому засідання, коли судом було досліджено матеріали справи та вислухано думку дітей в присутності їхнього законного представника, які також підтвердили суду, що з мамою тривалий час не спілкуються, їхнім вихованням та утриманням займається виключно батько. Жодних доказів, які б спростували дані обставини матеріали справи не містять та судом не встановлені. Також у рішенні Хотинського районного суду Чернівецької області від 05.08.2025 року в частині вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено, та попереджено [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] обов`язків щодо дітей. Встановлення факту самостійного виховання та утриманні неповнолітніх дітей, необхідне позивачу для захисту прав та інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей та встановлення юридичного факту слід задовольнити частково. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду за позовну вимогу про встановлення юридичного факту, що має значення, яка судом задоволена, було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial