Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (надалі також «Позивач», «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення заборгованості за: кредитним договором №2106850984935 від 09.03.2021 року у розмірі 15 856,60 грн. кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року у розмірі 2000,00 грн. а всього 17 856,60 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем [PERSON] не виконано умов укладених з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Мілоан» кредитних договорів в електронній формі, зокрема, не повернуто основну суму кредиту та не сплачено відсотки. Посилається на те, що позикодавцями ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Мілоан» зі своєї сторони належним чином виконано свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договорами настав, але Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. На підставі укладених договорів факторингу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права вимоги до [PERSON] , у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договорами становить 17 856,60 грн.: 15 856,60 грн. за кредитним договором №2106850984935 від 09.03.2021 року 2000,00 грн. за кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року Враховуючи наведене просить суд стягнути з [PERSON] вказану заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від Відповідача не надходило. Крім того, повідомлення Відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 1) 09.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг № 2106850984932 «Стандарний», згідно із п.1.1 цього договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 1000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно із умовами цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.3 цього договору орієнтовний строк повернення кредиту 14 днів з моменту отримання кердиту. П.1.3.Договору передбачено, що орієнтовний строк повернення кредиту 14 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 14 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Указаний договір разом із правилами надання грошових коштів у позику, паспортом споживчого кредиту\~ є аналогічними договору № 2106850984932 від 09.03.2021 року умовами, прийнято (акцептовано) шляхом використання електронного підпису позичальника, відтвореного використанням відповідачем одноразового ідентифікатора. Кредитор ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, що підтверджується долученою до позовної заяви копією листа Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей фор пей» від 05.05.2025 року, згідно із яким на виконання умов укладеного договору позикодавцем 09.03.2021 року перераховано грошові кошти на картковий рахунок [NUMBER] у розмірі 1000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 2106850984932 від 09.03.2021 року у [PERSON] наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1000,00 грн. за відсотками у розмірі 7726,80 грн. В той же час, судом встановлено, що [PERSON] \~ на 17-й день із дня отримання кредиту, тобто 25.03.2021 року сплачено відсотки в сумі 386,80 грн. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» згідно із Договором факторингу від 01 грудня 2021 року №1-12 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги, зокрема і за Кредитним договором № 2106850984932 від 09.03.2021 року, що підтверджується реєстром боржників до Договору факторингу від 01 грудня 2021 року №1-12. ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору від 10 січня 2023 року №10-01/2023 відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому за Кредитним договором № 2106850984932 від 09.03.2021 року. ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору від 18 лютого 2025 року №18-02/2025 відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому за Кредитним договором № 2106850984932 від 09.03.2021 року. 2) 10.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети-заяви останньої було укладено договір про споживчий кредит №4260249. Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 1.2. договору визначено, що загальний розмір кредиту становить 2 000,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 15 днів з 10.01.2022 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 25.01.2022 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 3180,00 грн. (п. 1.5 договору). Відповідно до п.п. 1.5.2., 1.6 договору проценти за користування кредитом: 600.00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Пунктом 2.3 договору визначено порядок пролонгації строку кредитування (п.2.3.1.1 пролонгація на пільгових умовах; п. 2.3.1.2 пролонгація на стандартних (базових) умовах). Згідно з п. 4.2. договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. До позовної заяви також долучено паспорт споживчого кредиту та графік платежів, які є додатками до договору №4260249 від 10.01.2022 року. ТОВ «Мілоан» 10.01.2022 року на виконання умов договору №4260249 перерахувало кошти в розмірі 2 000,00 грн. на картку отримувача 414943х91, що підтверджується квитанцією ID платежу 1879712124. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4260249 нарахування процентів здійснювалося за період з 10.01.2022 року по 24.02.2022. [PERSON] жодних оплат по кредиту не здійснювалося. Згідно з розрахунками заборгованості у Відповідача станом на час звернення до суду наявна заборгованість за кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року у розмірі 2000,00 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 2000,00 грн. 26.07.2024 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір №26-07/2024 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром, в тому числі за договором №4260249 від 10.01.2022 року. Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів, непогашення в повному обсязі Відповідачем заборгованості за цими договорами. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.204ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7 ст.11Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12цьогоЗакону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст.1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що: 09.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг № 2106850984932 «Стандарний» 10.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети-заяви останньої було укладено договір про споживчий кредит №4260249. Первісні кредитори ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за вказаними договорами виконали в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов договорів в розмірі 1 000,00 грн. та 2 000,00 грн. відповідно, що не спростовано в ході розгляду справи. Разом з тим Відповідач свої зобов`язання належним чином за кредитними договорами не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. Докази, які б спростовували вищевказану обставину в матеріалах справи відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. З матеріалів справи встановлено, що договори факторингу, на підставі яких Позивач набув право вимоги до Відповідача, укладені у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови. Доказів визнання вказаних договорів недійсними, неукладеними, чи їх розірвання до матеріалів справи не надано. Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», ТОВ «Служба миттєвого кредитування», як первісні кредитори свої зобов`язання за кредитними договорами перед Відповідачем виконали у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого суд не встановив, а Відповідач не надав, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до Відповідача, Суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення тіла кредиту у розмірі: 1000,00 грн. за кредитним договором №2106850984935 від 09.03.2021 року; 2000,00 грн. за кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року Щодо стягнення відсотків за договорами суд зазначає наступне. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Розрахунок відсотків: За кредитним договором №2106850984935 від 09.03.2021 року: Строк кредитування 14 днів. Можливість пролонгування передбачена. П.1.3.Договору передбачено, що орієнтовний строк повернення кредиту 14 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 14 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Зі змісту розрахунку заборгованості за даним договором вбачається, що Відповідач сплатила суму процентів у 386,80 грн. 25.03.2021 року, тобто поза межами 14 днів, що свідчить про те, що пролонгування строку кредитування за договором №2106850984935 від 09.03.2021 року не відбулося. Отже, загалом строк кредитування становить 14 днів. А тому розрахунок відсотків: 14 днів х 2% х 1000,00 грн. = 280,00 грн. При цьому, зі змісту розрахунку заборгованості за даним договором вбачається, що Відповідач сплатила суму процентів у 386,80 грн. 25.03.2021 року. Тобто, в межах узгодженого сторонами строку кредитування існує переплата відсотків, у зв`язку з чим підстави для стягнення з [PERSON] на користь Позивача відсотків за користування кредитом за договором №2106850984935 від 09.03.2021 року відсутні. Інша сума відсотків, які Позивач просить стягнути за даним позовом нараховано поза межами строку кредитування, що не відповідає вимогам закону. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом\~ за договором №2106850984935 від 09.03.2021 року в сумі 14856,60 грн. слід відмовити. За кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року позовних вимог про стягнення відсотків не заявлено. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Відповідача заборгованості: за кредитним договором №2106850984935 від 09.03.2021 року у розмірі 1000,00 грн. за кредитним договором №4260249 від 10.01.2022 року у розмірі 2000,00 грн. Загалом за двома договорами 3000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог А тому з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути 406,98 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1-4статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно дост.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником Позивача надано відповідні документи. Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони, враховуючи те, що позивачу правова допомога надавалась і рішення суду частково ухвалено на його користь, на думку суду витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 1000 грн. є співмірними по відношенню до обставин справи, а тому з відповідача\~ у користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 628, 639, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»,

Outcome: partial