Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачка послалася на наступне. Щодо\~вимоги про\~розірвання шлюбу\~зазначила,\~що 04 червня 2011 року між відповідачем [PERSON] і позивачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №386. Місце реєстрації шлюбу - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від шлюбних відносин є двоє неповнолітніх дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Причиною розірвання шлюбу є зрада чоловіка дружині в подружній вірності. Сімейні відносини між ними припинені й 08 січня 2025 року, на даний час кожен живе своїм самостійним життям. Просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. Щодо вимоги про стягнення аліментів сторона позивача зазначає таке. Після припинення сімейних стосунків діти залишилися проживати з позивачкою, та вважає за доцільне одночасно з питанням про розірвання шлюбу та з метою захисту інтересів дітей в частині матеріальної підтримки та утримання, вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача. Позивачка просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; потім проводити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача на утримання молодшої дитини до досягнення нею повноліття, а саме до [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилась надала заяву про слухання справи у її відсутність на позовних вимогах наполягала. \~ \~ \~ \~ Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та заперечень не має, просив справу слухати у його відсутність. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що позивачка\~з відповідачем\~перебувають у\~зареєстрованому \~шлюбі,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб. Шлюб зареєстрований 04 червня 2011 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №386. Місце реєстрації шлюбу - Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Від шлюбних відносин є двоє неповнолітніх дітей - донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Причиною розірвання шлюбу є зрада чоловіка дружині в подружній вірності. Сімейні відносини між ними припинені й 08 січня 2025 року, на даний час кожен живе своїм самостійним життям. Просить суд не встановлювати строку для примирення сторін. В свою чергу відповідач по справі не заперечує проти обставин на які посилається позивачка, та визнав позовні вимоги в повному обсязі та заперечень щодо розірвання шлюбу не надавав. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Згідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, відповідач погоджується із зазначеними обставинами та визнає позовні вимоги, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо відтак позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд також вважає, що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; потім проводити стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача на утримання молодшої дитини до досягнення нею повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~ Враховуючи вищезазначене та ту обставину, що відповідач позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~ На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою суду підтверджено належним та допустимим доказом сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 968,96 гривень, шляхом долучення до позовної заяви відповідної квитанції. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. З урахуванням вищезазначеного, та зважаючи на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 605 грн 60 коп, а інші 50 відсотків судового збору стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved