Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач Обласне\~комунальне підприємство\~«Миколаївоблтеплоенерго» через\~свого представника\~Школяра Данила\~Олександровича звернулося\~в Корабельний\~районний суду\~м.\~Миколаєва з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~в якому\~просив суд\~стягнути з\~відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 19\~730,14 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в опалювальні періоди 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» надав послугу з централізованого опалення до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Теплове обладнання вказаного майна підключено до системи централізованого опалення будинку. У позові зазначив, що фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряди на підключення до централізованого опалення та накази про закінчення опалювального періоду на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про закінчення опалювального сезону. Власницею квартири за названою адресою є відповідач [PERSON] , а отже фактично є споживачем послуг та несе відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги та ст. ст. 64, 68 Житлового кодексу Української РСР, ст. 322 ЦК України. Підприємством вживались заходи для укладення споживачами Договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, але договір не укладено, але обов`язок сплачувати вартість наданих послуг випливає з самого факту користування цією послугою відповідно до ст. 11 ЦК України. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті за послуги з централізованого опалення, виникла заборгованість за період з 01.03.2019 по 31.10.2021, яка складає 17\~058,77 грн. Також за період з 01.04.2019 по 31.10.2021 відповідачу нараховано 1\~930,49 грн- сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, а також 740,88 грн -3% річних, що разом з основною сумою боргу становить 19\~730,14 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не погашає наявну заборгованість у добровільному порядку, позивач змушений був звернутися в суд з цим позовом. Ухвалою від 15.04.2025 року Корабельним районним судом м. Миколаєва, провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 5 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва, заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та у 15 денний строк відзив на позов і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 16 квітня 2025 року під розписку. 28 квітня 2025 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнала та просила суд повернути позовну заяву позивачу. 05 травня 2025 представником позивача подано відповідь на відзив, у якому він заперечував проти доводів викладених відповідачем та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги. Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить таких висновків. Судом встановлено та підтверджено наступні обставини справи, що відповідач [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наявним у справі витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101015064. Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» в опалювальному сезоні 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 надав послугу з централізованого опалення до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (Наряд № 13-а від 15.10.2018, наказ від 07.11.2018 №741, наказ від 05.04.2019 № 225/1, наряд № 13 А 2019 р., наказ від 08.04.2020 № 192, наряд № 201 А 2020 р, наказ від 05.11.2020 № 689, наказ від 12.04.2021 № 236). Відповідно до положень ст. ст. 319,322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктами 1 та 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Індивідуальний споживач, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Також згідно з ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії, серед інших, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, оскільки згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17 та постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21). Виходячи з наведених висновків та з урахуванням фактичного надання послуг, відповідач зобов`язаний сплатити за надані послуги незалежно від наявності письмового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2019 до 31.10.2021 року складає 17058,77 грн. Крім того за період з 01.04.2019 до 31.10.2021 відповідачу нараховані: 1930,49 грн- сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, а також 740,88 грн- 3% річних. Відповідно до ч.1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625\~ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положення\~ст. 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Як зазначив Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, положення, передбачене пунктом 10 частини 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у\~статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена\~ст. 625 ЦК України. Частиною 3\~ст. 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями ст.610 та 611\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з статтею 141\~ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 грн. Відповідно до ч. 5ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.

Outcome: approved