Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Представник ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. 01 грудня 2020 року між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір про надання фінансового кредиту № 455668, відповідно до умов якого відповідачу надано позику в сумі 5600 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків. Договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» належним чином виконано зобов`язання, які встановлені умовами договору та здійснило перерахунок грошових коштів на реквізити банківської картки, які клієнтом вказано особисто в заяві на отримання кредиту. 12 квітня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором. 13 березня 2019 року укладено додаткову угоду № 14 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 14 від 13 березня 2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до відповідача, за договором про надання фінансового кредиту № 455668 від 01 грудня 2018 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та гарантія (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12 квітня 2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 22325 грн. 60 коп., з яких: 5600 грн. 00 коп. сума основного боргу, 1209 грн. 60 коп. сума боргу за процентами, 14616 грн. 00 коп.- сума боргу за простроченими процентами, 900 грн. 00 коп. сума боргу за штрафами. Крім того зазначає, що з метою укладення договору про надання фінансового кредиту № 455668 від 01 грудня 2018 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої особисті дані, а саме: номер та серію паспорту, ідентифікаційний номер, місце проживання. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» була надана довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються його особисті дані, фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор, який був відправлений на фінансовий номер телефону із зазначенням дати банківського переказу. Вказує також на те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. А тому заборгованість відповідача за кредитним договором № 455668 від 01 грудня 2018 року складає 22325 грн. 60 коп., сума збитків з урахуванням 3% річних 2009 грн. 33 коп., сума збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань -10475 грн. 40 коп. Разом заборгованість становить 34810 грн. 33 коп. Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором у розмірі 34810 грн. 33 коп., яка складається з суми заборгованості 22325 грн. 60 коп., суми інфляційних втрат 10475 грн. 40 коп., суми 3% річних 2009 грн. 33 коп., а також судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року вказана справа направлена за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, з призначенням судового засідання на 30 червня 2025 року, о 09 год. 00 хв. 26 травня 2025 року від відповідачанадійшли додаткові пояснення у справі, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «ВІН ФІНАНС» повністю у зв`язку з пропущенням строку позовної давності (а.с.44, 45-47). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2025 року відзив на позовну заяву у формі додаткових пояснень у справі за вказаним позовом, поданий відповідачем 25 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» повернуто заявнику; витребувано у ТОВ «ВІН ФІНАНС» належної якості розрахунок заборгованості за договором № 455668 про надання фінансового кредиту, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 01 грудня 2018 року. 30 червня 2025 року протокольною ухвалою головуючого розгляд справи відкладено до 03 листопада 2025 року о 16 год. 00 хв. у зв`язку з витребуванням доказів. В зазначене судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. В письмовій заяві представник позивача просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Під час судового розгляду встановлено, що 01 грудня 2018 року між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено договір про надання фінансового кредиту № 455668, відповідно до умов якого відповідачу надано позику в сумі 5600 грн. строком на 12 днів зі сплатою відсотків 1,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. Договір укладено в електронній формі відповідно до Закону України « Про електронну комерцію» (а.с.18-21). Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У пропозиції укласти кредитний договір зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://alexcredit.ua/umovi). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, підписуючи пропозицію укласти договір (оферта) позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір № 455668 від 01 грудня 2018 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджує укладання між сторонами правочинів. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Отже, судом встановлено, що кредитний договір, укладений у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачем не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині. Крім того договірта його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 01 грудня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало грошові кошти в сумі 5600,00 грн. на його банківську карту, що підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» (а.с.14). 12 квітня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА" та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія (після перейменування - ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, згідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядженнях Клієнта за плату на умовах , визначених цим Договором (п.2.1) (а.с.20-21). 14 березня 2019 року укладено додаткову угоду № 14 до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, згідно умов якої викладено у новій редакції п.3.1.1 та п.3.1.2 Договору факторингу від 12 квітня 2018 року (а.с.10). 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.25) та наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.24). За твердженням позивача у зв`язку з неповерненням коштів заборгованість відповідача за договором кредиту № 455668 від 01 грудня 2018 року складає 22325 грн. 60 коп., з яких: 5600 грн. 00 коп. сума основного боргу, 1209 грн. 60 коп. сума боргу за процентами, 14616 грн. 00 коп.- сума боргу за простроченими процентами, 900 грн. 00 коп. сума боргу за штрафами, що підтверджується копією розрахунку (а.с.23). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина першастатті 509 ЦК України). Згідно з ст.\~627,\~629 ЦК України\~відповідно достатті 6цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст.\~1046, ч.ч. 1 та 2 ст.\~1054 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина першастатті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першоїстатті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. За змістом ч.1\~ст.1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст.1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається зі змісту договору про надання фінансового кредиту № 455668від 01 грудня 2018 року сторони погодили, що кредитодавець надає клієнту гроші в розмірі 5600 грн. 00 коп. та погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом в розмірі 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку кредиту, який становить 12 днів. Відомості про пролонгацію строку кредитного договору під час судового розгляду не встановлені. Таким чином нарахування процентів за користування кредитом, починаючи з 13 грудня 2018 року не відповідає вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору. Тому з відповідача на користь позивача підлягає сплаті сума заборгованості по процентам за період з 01 грудня 2018 року по 12 грудня 2018 року в розмірі 1149 грн. 12 коп. (5600 грн. 00 коп. х 1,71%х12 днів). Згідно з ч. 1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма частини 2\~статті 625 ЦК України\~та стягнення 3 % річних від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентів, про стягнення яких зазначив позивач. Разом з тим, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень»\~ЦК України, який доповнений\~Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX\~та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та статей\~1046,\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України, встановлено, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22. Відповідно до частини 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вказані вимоги закону, а також те, що позивачем порушується питання про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 27 грудня 2021 року по 26 грудня 2024 року, тобто після запровадження в Україні воєнного стану, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в період з 27 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що становить 197 грн. 131 коп., та 3% річних в період з 27 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що становить 32 грн.73 коп. За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 5600 грн. 00 коп., проценти за користування кредитом в сумі 149 грн. 12 коп., інфляційні втрати в сумі 197 грн. 13 коп. та 3% річних в сумі 32 грн. 73 коп. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеним позовним вимогам у розмірі 484 грн. 48 коп. (2422 грн. 40 коп. х 20%). При зверненні з позовом у позовній заяві позивачем зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.00 коп., які просить стягнути з відповідача. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial