Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною [PERSON] до [PERSON] , про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Згідно автоматизованої системи розподілу судових справ між суддями матеріали позовної заяви були розподіленні до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні збитки та 3% річних у сумі 452297,02 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 28.10.2021 року Краматорським міським судом Донецької області по справі 752/7368/21 було винесено рішення, згідно якого позов АТ АКБ «АРКАДА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №86203 від 26.06.2018 року задоволено та стягнуто заборгованість станом на 01.03.2021 - 1 070 523 грн. 40 коп. та судовий збір - 16 857 грн. 85 коп. Рішення суду набрало законної сили 30.11.2021 року. 06.04.2023 року Акціонерне товариство АКБ «Аркада» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Ілля Вікторович і [PERSON] (заявник) уклали договір №GL3N022185 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. 17.04.2023 року суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №752/7368/21 була винесена ухвала, якою заяву [PERSON] задоволено та замінено стягувача по справі №752/7368/21 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] заборгованості за Договором про іпотечний кредит №86203 від 26 червня 2018 року, станом на 01.03.2021 заборгованість у сумі 1 070 523 (один мільйон сімдесят тисяч п?ятсот двадцять три) грн. 40 копійок, та суму сплаченого судового збору в розмірі - 16 857 грн. 85 коп., з АТ АКБ «АРКАДА» на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого [ADDRESS] . Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов?язані, зокрема [PERSON] є новим кредитором у фінансових відносинах з боржником (позичальником, іпотекодавцем) [PERSON] , а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях. При зверненні із позовною заявою до суду банком АТ «АКБ Аркада» до [PERSON] в позові було розраховані інфляційні втрати та 3% річних за період з березня 2020 року по 01.03.2021 року. При зверненні із позовною заявою до суду банком АТ «АКБ Аркада» в позові було зазначено, що Позичальником ( [PERSON] ) умови Договору щодо повернення кредиту не виконуються з березня 2020 року. В рішенні Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21 задоволено позов щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних за період з березня 2020 року по 01 березня 2021 року. В зв?язку із невиконанням рішення суду по справі 752/7368/21 щодо стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 05.05.2023 [PERSON] звернувся із позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.03.2021 по 23.02.2022 року. 11.07.2023 суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/8304/23, провадження №2/202/1967/2023 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволено, та стягнуто інфляційні збитки в розмірі 113786 грн. 02 коп., 3% річних в розмірі 31469 грн. 69 коп. за період з 02.03.2021 по 23.02.2022 року. 05.04.2024 Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №74658818 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за виконавчим листом по справі №752/7368/21, виданим 22.02.2024 року. Жодних добровільних оплат від [PERSON] на користь [PERSON] не поступало, жодних стягнень по виконавчому провадженню 752/7368/21 з моменту відкриття не відбулося. Отже, відповідач [PERSON] має невиконане зобов?язання, щодо сплати заборгованості за рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21, яке набрало законної сили. Рішення Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21 набрало законної сили та не виконується Відповідачем. У першому позові щодо стягнення боргу із Відповідача банком АТ «АКБ Аркада» були розраховані інфляційні втрати та 3% річних за період з березня 2020 року по 1 березня 2021 року, далі було позивачем [PERSON] розраховано та стягнуто з відповідача [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних за період з 02.03.2021 року по 23.02.2022 року, в зв?язку із чим, на думку позивача, у нього є право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.202 по 10.09.2024, в зв?язку із тим, що таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання. Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 81 462,33 грн. та інфляційні збитки у розмірі 370 834,69 грн., що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання рішення суду. В судовому засіданні позивач не з`явився, надав клопотання в якому позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце був належним чином повідомлений. Клопотань не надав. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що 28.10.2021 року Краматорським міським судом Донецької області по справі 752/7368/21 було винесено рішення, згідно якого позов АТ АКБ «АРКАДА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит №86203 від 26.06.2018 року задоволено та стягнуто заборгованість станом на 01.03.2021 - 1 070 523 грн. 40 коп. та судовий збір - 16 857 грн. 85 коп. Рішення суду набрало законної сили 30.11.2021 року. 06.04.2023 року Акціонерне товариство АКБ «Аркада» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо Ілля Вікторович і [PERSON] (заявник) уклали договір №GL3N022185 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. 17.04.2023 року суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №752/7368/21 була винесена ухвала, якою заяву [PERSON] задоволено та замінено стягувача по справі №752/7368/21 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] заборгованості за Договором про іпотечний кредит №86203 від 26 червня 2018 року, станом на 01.03.2021 заборгованість у сумі 1 070 523 (один мільйон сімдесят тисяч п?ятсот двадцять три) грн. 40 копійок, та суму сплаченого судового збору в розмірі - 16 857 грн. 85 коп., з АТ АКБ «АРКАДА» на [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого [ADDRESS] . Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов?язані, зокрема [PERSON] є новим кредитором у фінансових відносинах з боржником (позичальником, іпотекодавцем) [PERSON] , а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях. При зверненні із позовною заявою до суду банком АТ «АКБ Аркада» до [PERSON] в позові було розраховані інфляційні втрати та 3% річних за період з березня 2020 року по 01.03.2021 року. При зверненні із позовною заявою до суду банком АТ «АКБ Аркада» в позові було зазначено, що Позичальником ( [PERSON] ) умови Договору щодо повернення кредиту не виконуються з березня 2020 року. В рішенні Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21 задоволено позов щодо стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних за період з березня 2020 року по 01 березня 2021 року. В зв?язку із невиконанням рішення суду по справі 752/7368/21 щодо стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 05.05.2023 [PERSON] звернувся із позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.03.2021 по 23.02.2022 року. 11.07.2023 суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/8304/23, провадження №2/202/1967/2023 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволено, та стягнуто інфляційні збитки в розмірі 113786 грн. 02 коп., 3% річних в розмірі 31469 грн. 69 коп. за період з 02.03.2021 по 23.02.2022 року. 05.04.2024 Голосіївським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №74658818 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за виконавчим листом по справі №752/7368/21, виданим 22.02.2024 року. Жодних добровільних оплат від [PERSON] на користь [PERSON] не поступало, жодних стягнень по виконавчому провадженню 752/7368/21 з моменту відкриття не відбулося. Отже, відповідач [PERSON] має невиконане зобов?язання, щодо сплати заборгованості за рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21, яке набрало законної сили. Рішення Краматорського міського суду Донецької області по справі 752/7368/21 набрало законної сили та не виконується Відповідачем. У першому позові щодо стягнення боргу із Відповідача банком АТ «АКБ Аркада» були розраховані інфляційні втрати та 3% річних за період з березня 2020 року по 1 березня 2021 року, далі було позивачем [PERSON] розраховано та стягнуто з відповідача [PERSON] інфляційні втрати та 3% річних за період з 02.03.2021 року по 23.02.2022 року, в зв?язку із чим, на думку позивача, у нього є право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.202 по 10.09.2024, в зв?язку із тим, що таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16. 03.07.2019 року державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59461135. Позивач вважає, що має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з 24.02.2022 року та по дату подання позовної заяви до суду. Загальний розмір інфляційних витрат, за розрахунками позивача, за вказані періоди складає 452297,02 грн. Проте, суд не може погодитись із вказаним розрахунком, оскільки згідно п.18 прикінцевими та перехідними положеннями ЦПК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року на території України запроваджено воєнний стан, внаслідок збройної агресії рф на територію України, який неодноразово продовжувався. Тому, наданий позивачем розрахунок за період з 24.02.2022 року по 10.09.2024 року є невірним та необґрунтованим. Нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід розраховувати виключно до 23.02.2022 року. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). На кредитні договори розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23). А фактично, заборгованість перед позивачем, як правонаступником, виникла через невиконання умов кредитного договору відповідачем перед банком. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов?язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява №38722/02). Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задоволенню не підлягають. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed