Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

23 червня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2025 року приблизно о 20 год. 57 хв. по вул. Березнева в м. Жовті Води, керуючи транспортним засобом Chevrolet Lachetti д.р.н. [NUMBER] , його було зупинено працівниками поліції ВП № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та притягнуто до відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням [PERSON] на думку поліцейського ВП № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області слугувало те, що позивач нібито керував транспортним засобом без ввімкненого ближнього світла фар у темну пору доби, чим порушив п.19.1а ПДР України. Під час розмови із поліцейським позивачем неодноразово було наголошено, що він керував транспортним засобом відповідно до вимог ПДР України, але на його доводи працівник поліції не зважив. При цьому, на прохання позивача надати належні відеодокази зі спеціального технічного засобу, будь-то відеореєстратор, чи відеозапис з бодікамери поліцейського, чи покази свідків, які б підтверджували ці твердження, поліцейський не надав, та навпаки почали вести себе агресивно та почали застосовувати до позивача спеціальні технічні засоби у вигляді застосування кайданків, хоча позивач стверджує, що вів себе нормально, був ввічливим та не вчиняв спротив, оскільки не міг зрозуміти, що діється та чому до нього таке відношення зі сторони правоохоронних органів. В подальшому, не роз`яснивши позивачеві права та обов`язки, не надавши змогу скористатися правовою допомогою, позивача було доставлено до поліцейського відділення за адресою: м. Жовті Води, вул. Горького, 12 та відносно нього було складено оскаржувану постанову. Приїхавши до відділення поліції, працівник правоохоронного органу запитав у позивача, чи потрібна йому медична допомога, на що позивач підтвердив, що відчуває себе незадовільно, має синці та забої. Після приїзду карети швидкої допомоги та огляду медичних працівників було встановлено діагноз: поверхнева травма волосистої частини голови, садна обох зап`ясток, забій м`яких частин лопатки, екхімоз скроневої ділянки праворуч. Зазначає, що після його затримання працівниками поліції до нього були застосовані спеціальні технічні засоби, а саме кайданки, та у відділенні поліції незаконно було здійснено затримання майже на 5 годин. Жодних підстав для застосування превентивних заходів у тому числі його затримання на момент спілкування з працівниками поліції не було, а навпаки, останні мали упереджене ставлення по відношенню до нього. Крім того, протокол затримання не був вручений. Внаслідок протиправних дій патрульних відбулось порушення нормальних зв`язків, усталеного способу життя та погіршення здоров`я, оскільки під час затримання йому було завдано тілесних ушкоджень, які були виявлені та зафіксовані працівниками карети швидкої допомоги, які приїхали за викликом до відділу поліції. Внаслідок цих незаконних дій зазнав душевних страждань, оскільки прохожі на вулиці бачили момент його затримання, крім того втратив довіру до правоохоронних органів, постійно відчуває страх перед ними, тривожність і сором перед рідними і знайомими. Враховуючи наведене просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності є необгрунтованими і безпідставними, оскільки судом не ухвалено рішення про невинуватість [PERSON] у вчиненні вказаних правопорушень, у зв`зку із чим позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. В судове засідання сторони не з`явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року провадження по спрві про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. У вказаній постанові зазначено, що з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього документів неможливо зробити висновок про винуватість [PERSON] , а тому матеріалами про адміністративне правопорушення не доведено вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, що інкримінується йому згідно протоколу, та не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. Рішенням Жовтоводького міського суду Дніпропетровської області від 23.07.2025 року (справа № 176/2191/25) в задоволенні позову [PERSON] про скасування постанови ЕГА № 1785682 від 02.06.2025про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП - відмовлено. Згідно рішення Жовтоводького міського суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 року (справа № 176/2192/25) в задоволенні позову [PERSON] про скасування постанови ЕНА № 4878848 від 02.06.2025про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП - відмовлено. Позивач в позовній заяві зазначає, що внаслідок незаконного затримання та притягнення його до адміністративної відповідальності, йому було завдано моральну шкоду яку він оцінює в розмірі 5000,00 гривень, яка полягає в його душевних стражданнях та переживаннях. Внаслідок неправомірного затримання йому завдано тілесні ушкодження. На виконання ухвали суду від 25.06.2025 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла копія протоколу про адміністративне затримання АЗ № 038965 від 02.06.2025 року, з якого вбачається, що [PERSON] був затриманий 02.06.2025 року з 21 год 15 хв. по 02.06.2025 року до 23 год. 59 хв. Відповідно до статті 23\~ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Згідно з частиною другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої 1176 ЦК України, інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174\~ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173\~ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19, провадження № 12- 53ге20, від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21, провадження № 12-28гс22). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода, що спричинила порушення цивільного права, стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251\~КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18, провадження № 11- 284апп 19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 вказала, що дії відповідачів щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, адміністративне провадження №К/9901/8774/20. Сам факт складання протоколу, якщо справа закрита за відсутності складу злочину, не є підставою вважати, що з моменту його складення особі завдано моральної шкоди. Суд повинен виходити з того, чи встановлено незаконність протоколу, яка визначається під час розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Суд під час розгляду адміністративної справи, встановлює, зокрема, чи відповідає протокол вимогам закону, чи його складено відповідно до статті 256 КУпАП, чи достатньо матеріалів та доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, невідповідність протоколу вимогам закону, зокрема статті 256 КУпАП, є самостійною підставою для закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Отже, складення протоколу поліцейським у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення може бути підставою для відшкодування шкоди лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через невідповідність протоколу вимогам закону або незаконними діями працівників поліції під час складання протоколу. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18 зазначено, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 283, 284\~КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. У разі, якщо особа не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, за відсутності накладеного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, немає підстав для відшкодування моральної шкоди. У постанові від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не е фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. Відповідно до приписів статті 284\~КУпАП рішенням, що встановлює вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. У такому випадку для особи, вину якої встановлено, та до якої застосовано, зокрема, адміністративне стягнення, настають негативні наслідки. Наявність або відсутність вини особи встановлюється лише під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а не під час складання протоколу. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176\~ЦК України та деталізовані у Законі №266/94-ВР. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативнорозшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з огляду на загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Обов`язок доказування наявності шкоди та обґрунтування її розміру покладено на позивача відповідно до вимог статті 81 ЦПК України. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування. Частиною 2 статті 78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач повинен обґрунтувати, якими доказами підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а також надати до суду обґрунтований розрахунок суми моральної шкоди, яку він просить стягнути. Проте, всупереч вищевказаним вимогам позивачем не зазначено, у чому конкретно полягали фізичні, душевні або психічні страждання. Поряд з цим, розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат, зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Таку правову позицію висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі №752/17832/14-ц. Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі №918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обгрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Оскільки дії ГУНП в Дніпропетровській області відносно [PERSON] не визнавалися незаконними або протиправними жодним судовим рішенням, позивач з відповідною скаргою або позовом до суду не звертався, то відсутні підстави стверджувати, що моральна шкода, про яку зазначає позивач, має причинний зв`язок з діями працівників поліції ВП № 5 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Більш того, до позовної заяви позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Постанови суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183, та ч.2 ст.122 КУпАП не скасовані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: dismissed