Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 27.10.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №76657457. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення згідно з Додатковими угодами, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 31275 грн., з яких: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 22275 грн. заборгованість за відсотками. 11.10.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №4941987. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21, до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення згідно з Додатковими угодами, у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» передано право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17944 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 13944 грн. заборгованість за відсотками. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконувала в повному обсязі, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитними договорами. А тому просив суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість в загальній сумі 49219 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. Рух справи в суді Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~ Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2025 року витребувано з АТ «УКРСИББАНК» докази по справі. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належні і допустимі докази про перерахування кредитних коштів за договорами позики. Крім того, право вимоги за кредитними договорами є недоведеним, адже договори позики були укладені 27.10.2023 року та 11.10.2023 року, а договір факторингу 14.06.2021 року. Також, сума заборгованості по відсотках у розмірі 13944 грн. за кредитним договором №4941987 від 11.10.2023 року та в розмірі 22275 грн. за кредитним договором №76657457 від 27.10.2023 року нарахована з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання, в якому просила розглянути справу в її відсутності та у відсутності відповідача, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що 27.10.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №76657457 в електронній формі, який підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора sof1xb1K21 (а.с.8-9). Згідно з п.1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору передбачено, що сума позики 9000 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка (базова)/день 2,5% (фіксована), дата надання позики 27.10.2023 року, дата повернення позики 25.11.2023 року, знижена процентна ставка/день 0,75%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1186,17%, орієнтовна загальна вартість позики 11025 грн. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 9000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] . Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не надано належні і допустимі докази про перерахування кредитних коштів за договорами позики є безпідставним, оскільки відповідно до відповіді з АТ «УКРСИББАНК» від 02.10.2025 року (а.с.104-105) та витягу з виписки за картковим рахунком [NUMBER] (а.с.106-112), в АТ «УКРСИББАНК» на ім`я [PERSON] було емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті, виявлена операція 27.10.2023 року по надходженню грошових коштів в сумі 9000 грн. Крім того, посилання відповідача на те, що право вимоги за кредитним договором №76657457 від 27.10.2023 року є недоведеним, адже договір позики був укладений 27.10.2023 року, а договір факторингу 14.06.2021 року є безпідставним, виходячи з наступного. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21 (а.с.12-14), до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення згідно з Додатковими угодами №2 від 28.07.2021 року (а.с.15), №7 від 13.06.2022 року (а.с.16), №22 від 11.04.2024 року (а.с.17), відповідно до умов яких до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №76657457 від 27.10.2023 року. Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року (а.с.18), платіжної інструкції №21156 від 15.04.2024 року (а.с.19), ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників №22 від 11.04.2024 року та здійснило плату за відступлення права вимоги згідно з додатковою угодою №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.20), заборгованість відповідача\~ [PERSON] \~за договором\~позики №76657457\~від 27.10.2023\~року становить 31275 грн., з яких: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 22275 грн. заборгованість за відсотками. Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем неправомірно нараховано відсотки з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування є безпідставним, виходячи з наступного. Суд звертає увагу на узгоджений сторонами договору строк позики (строк договору) - 30 днів, дата надання позики 27.10.2023 року, дата повернення позики 25.11.2023 року. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Згідно з п.4 укладеного між сторонами договору позики №76657457 від 27.10.2023 року, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/ додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що умовами договору позики сторони погодили строк його дії до 25.11.2023 року, а відповідно до п.4 договору продовжено строк нарахування відсотків за базовою процентною ставкою 2,5% (п.2.3. договору) не довше 90 календарних днів, тобто до 23 лютого 2024 року, оскільки відповідач не здійснила повного погашення заборгованості. Таким чином, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» правомірно відповідно до п.2.3, п.4 договору позики №76657457 від 27.10.2023 року нараховувало відповідачу проценти за період з 26.11.2023 року по 23.02.2024 року, що підтверджується детальним розрахунком (а.с.93-94). Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконувала в повному обсязі, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №76657457 від 27.10.2023 року в сумі 31275 грн., в тому числі: 9000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 22275 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11). 11.10.2023 року між ТзОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №4941987 в електронній формі, який підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора eGsk8mn4z9 (а.с.21-24). Згідно з п.1 договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Пунктом 2 договору передбачено, що сума позики 4000 грн., строк позики 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою (фіксована) 71,71% (фіксована), базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована) 3,00% (фіксована), дата надання позики 11.10.2023 року, дата повернення позики 10.11.2023 року, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 3,50%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 73283,11%, орієнтовна загальна вартість позики 6880 грн. ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в сумі 4000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] . Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем не надано належні і допустимі докази про перерахування кредитних коштів за договорами позики є безпідставним, оскільки відповідно до відповіді з АТ «УКРСИББАНК» від 02.10.2025 року (а.с.104-105) та витягу з виписки за картковим рахунком [NUMBER] (а.с.106-112), в АТ «УКРСИББАНК» на ім`я [PERSON] було емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] . В результаті аналізу операцій, здійснених по карті, виявлена операція 11.10.2023 року по надходженню грошових коштів в сумі 4000 грн. Крім того, посилання відповідача на те, що право вимоги за кредитним договором №4941987 від 11.10.2023 року є недоведеним, адже договір позики був укладений 11.10.2023 року, а договір факторингу 14.06.2021 року є безпідставним, виходячи з наступного. 14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу №14/06/21 (а.с.12-14), до якого в подальшому вносилися зміни та доповнення згідно з Додатковими угодами №2 від 28.07.2021 року (а.с.15), №7 від 13.06.2022 року (а.с.16), №22 від 11.04.2024 року (а.с.17), відповідно до умов яких до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №4941987 від 11.10.2023 року. Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року (а.с.26), платіжної інструкції №21169 від 18.04.2024 року (а.с.27), ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників №23 від 11.04.2024 року та здійснило плату за відступлення права вимоги згідно з додатковою угодою №22 від 11.04.2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників №23 від 11.04.2024 року до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року (а.с.28), заборгованість відповідача\~ [PERSON] \~за договором\~позики №4941987\~від 11.10.2023\~року становить 17944 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 13944 грн. заборгованість за відсотками. Суд вважає, що посилання відповідача на те, що позивачем неправомірно нараховано відсотки з порушенням вимог закону, оскільки відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування є безпідставним, виходячи з наступного. Суд звертає увагу на узгоджений сторонами договору строк позики (строк договору) - 30 днів, дата надання позики 11.10.2023 року, дата повернення позики 10.11.2023 року. У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Згідно з п.4 укладеного між сторонами договору позики №4941987 від 11.10.2023 року, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/ додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що умовами договору позики сторони погодили строк його дії до 10.11.2023 року, а відповідно до п.4 договору продовжено строк нарахування відсотків за базовою процентною ставкою 3,00% (п.2.4. договору) не довше 90 календарних днів, оскільки відповідач не здійснила повного погашення заборгованості. Таким чином, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» правомірно відповідно до п.2.4, п.4 договору позики №4941987 від 11.10.2023 року нараховувало відповідачу проценти за період з 11.10.2023 року по 24.02.2024 року, що підтверджується детальним розрахунком (а.с.89-91). Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконувала в повному обсязі, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №4941987 від 11.10.2023 року в сумі 17944 грн., в тому числі: 4000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 13944 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.25). Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що вищевказані договори укладено його сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», чому передувала верифікація відповідача відповідно до п.2.1. Договорів із зазначенням своїх особистих даних, зокрема, РНОКПП, серії та номеру паспорту, адреси реєстрації місця проживання, реквізитів карткового рахунку, а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, відтак вказане підтверджує факт їй укладення. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22). Необхідно зазначити, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договорів між сторонами є технічно неможливим. Вищевказані кредитні договори, підписані електронними підписами позичальника, відтвореними шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчать графа договорів - реквізити та підписи сторін. Отже, підписавши договори, відповідач [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочини вчинено в формі, встановленій законом, та були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ними, а саме отримання кредитних коштів позичальником. Відповідач з власної ініціативи звернулась за отриманням кредитних коштів до вільно обраної нею фінансової установи, а саме ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . За умовами договорів сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочинів, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договорів. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за договорами позики у добровільному порядку. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаних договорів, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» необхідно стягнути заборгованість в загальній сумі 49219 грн., яка складається з: заборгованості за договором позики №76657457 в розмірі 31275 грн., з яких: 9000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 22275 грн. сума заборгованості за відсотками; заборгованості за договором позики №4941987 в розмірі 17944 грн., з яких: 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13944 грн. сума заборгованості за відсотками, задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved