Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 09 липня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4574690724. Договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням ст.ст.3,11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобовязується надати позичальнику позику на суму в розмірі 4000 гривень шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 2.6.1, п.п. 2.6.2 та п. 2.6.3. цього договору, його додатків. Позивач зазначає, що він взяті на себе зобов`язання виконав, перерахувавши відповідачці кредитні кошти в сумі 4000 гривень. Однак, відповідачка умов договору не виконала, внаслідок чого у неї, утворилася заборгованість у розмірі 21240 грн., з яких: 4000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15240 грн. - заборгованість за відсотками та 2000 грн. - заборгованість за пенею, яку позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь разом з судовими витратами. Ухвалою від 04.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін. 14.10.2025 року від представниці відповідачки, адвоката Зачепіло З. Я., надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідачки [PERSON] суми заборгованості за процентами та пенею, посилаючись на те, що дійсно 09.07.2024 р. між [PERSON] та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 4574690724. Проте, як зазначає представниця відповідачки, наданий ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» розрахунок суми заборгованості не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом. Тоді як, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Таким чином, так як позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначених у розрахунку є правильними. Разом з цим представниця зазначає, що у п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Крім того, згідно ЗУ «Про споживче кредитування», максимальна сума пені, штрафів за прострочення споживачем кредитних зобов`язань по споживчому кредиту не може перевищувати подвійної суми, по договору кредитування, та не може бути збільшена. У зв`язку з цим представниця відповідачки вважає, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості, а також не надано до суду виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідачки, тому вимога щодо нарахування відсотків не підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за пенею, то представниця зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №120-ІХ (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. На підставі викладеного, представниця відповідачки зазначає, що оскільки правовідносини між ТОВ «ІННОВА ФНАНС» та [PERSON] виникли під час дії воєнного стану в Україні, тому нарахування пені за Договором позики № 4574690724 від 09.07.2024 р. в розмірі 2000 грн. суперечить чинному законодавству і не підлягає стягненню з відповідачки. 20.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Андрущенка М .В. надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що нарахування процентів за кожний день користування позикою відповідає умовам договору, з якими відповідачка ознайомилася, і узгоджується із судовою практикою, зазначеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 р. у справі № 910/17048/17, відповідно до якої "У кредитних договорах сторони унормували питання сплати процентів за користування кредитом (п. 121 Постанови). Відповідно до п. 6.2 договору про відкриття кредитної лінії № 119 та аналогічного п. у договорі № 120, нарахування процентів здійснюється щоденно протягом дії цих договорів із розрахунку 360 днів у році, їх нарахування починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів (п. 122 Постанови). Тобто нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п. 123 Постанови). Підстав для неврахування зазначеного, що стало наслідком узгодження сторонами договірних умов, не вбачається, про що судами зроблено правомірний висновок (п. 124 Постанови). Представник позивача зазначає, що згідно кредитного договору позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 4000 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок, який вказано позичальником у реквізитах договору. Однак, враховуючи вимоги ЗУ «Про банки і банківську діяльність», позичальник не може надати первинний банківський документ про перерахунок суми позики, так як дана транзакція є банківською таємницею, проте, позивачем надано суду довідку про перерахунок відповідачу вищезазначеної суми позики, в якій зазначений номер транзакції, сума, ПІБ позичальника та номер картки на яку були перераховані кошти. Дана довідка була видана ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», з накладенням електронної печатки та підписана електронним підписом у сервісі Вчасно. Щодо ідентифікації позичальника для отримання кредиту, то представник позивача зазначає, що у п. 5.17 Договору вказано, що позичальник ідентифікований та верифікований з допомогою системи BankID НБУ, що підтверджується його власним підписом у договорі. Крім того, представник позивача зазначає, що Кредитний договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Договір підписується електронним підписом Позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов Позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти Договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Договору, що згенерований під час проходження Позичальником процедури укладення Договору. Позичальник, приймаючи пропозицію Позикодавця укласти Договір, підписує в інформаційно телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки "підписати". Сформовані таким чином електронні підписи Позичальника та Позикодавця накладені на Договір. Після підписання такими електронними підписами Договору його умови вважаються прийнятими, а Договір є укладеним. Зазначені умови договору Позики повністю відповідають вимогам ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію". Договір вважається укладеним за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, якщо: одна сторона зробила пропозицію (оферту) через електронні засоби; інша сторона прийняла цю пропозицію (акцепт); сторони підтвердили свою ідентифікацію (наприклад, за допомогою електронного підпису або іншого способу авторизації); відбулося фіксування факту згоди в системі. На підставі викладеного представник позивача вважає вимоги ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» законними та обґрунтованими, а тому, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач просив розглянути справу без участі їх представника. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, 09 липня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] укладений договір надання грошових коштів у позику № 4574690724 у вигляді електронного документа, підписаного електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 розділу 2 договору ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 4000 грн. Строк кредиту 360 днів, Мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,5% в день (а.с.18-27). Пунктом 3.1. розділу 3 договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Згідно п.6.1 розділу 6 вказаного Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Приймаючи умови договору, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с.36-42). Факт перерахування позивачем грошових коштів у сумі 4000 грн. на картковий рахунок відповідачки підтверджено повідомленням ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №7/13579 від 29.07.2025 (а.с.12). Зазначені реквізити банківської карти вказані у анкеті клієнта та співпадають із банківськими реквізитами карти відповідачки, вказаними у Договорі № 4574690724 від 09.07.2024 року. Крім того, згідно відповіді № 14256-Л від 16.09.2025 АТ «Універсал Банк», на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Банк підтверджує, що 09.07.2024 о 12:22:46 на платіжну картку № [NUMBER] , банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», були зараховані грошові кошти у розмірі 4000 грн. від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС», за допомогою надавача послуг ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» (а.с.65). Отже, позивачем доведено, що у АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] було емітовано карту № [NUMBER] , яка вказана в кредитному договорі № 4574690724 від 09.07.2024 та на яку 09.07.2024 о 12:22:46 були зараховані грошові кошти у розмірі 4000 грн. від ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Однак, відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка за період з 09.07.2024 по 20.08.2024 складає 19240 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4000 грн. та по процентам в розмірі 2520 грн., та за період з 20.08.2024 по 04.07.2025 16720 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 4000 грн. та по процентам 15240 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.46). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За приписами ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 1 ст.1048 ЦК України закріплено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням наведених положень діючого законодавства та обставин, за яких відповідачка у порушення умов кредитного договору не виконала зобов`язання по поверненню грошових коштів та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором №4574690724 від 09.07.2024, яка складається з: 4000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15240 грн - заборгованість за відсотками, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Разом з тим, незважаючи на часткове визнання позову відповідачкою у заявленому розмірі заборгованості, належних доказів на його спростування нею не надано, оскільки, як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , підписавши кредитний договір 09.07.2024, погодилася з його умовами. Договір було вчинено в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. При цьому, умови договору у встановленому порядку недійсними не визнавалися. Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було направлено позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] , вказаний нею під час заповнення заявки на отримання кредиту по вищезазначеному договору, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених цих дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту № [NUMBER] , вказану позичальником самостійно та, що підтверджується інформацією з АТ «Універсал Банк». Суд відхиляє доводи зі сторони відповідачки, щодо неналежності доказу розрахунку заборгованості. Оскільки, у Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц наведена позиція, згідно з якою розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням суми заборгованості. У касаційний скарзі Відповідач посилався на те, що судами попередньо не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів наявність беззаперечної заборгованості за спірним кредитом. У свою чергу суд справедливо зазначив, що такі доводи не є обґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне. Зокрема, зазначив, що «У даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору». Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості у відповідачки за кредитним договором № 4574690724 від 09.07.2024 у розмірі 19240 гривень. Що стосується вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею у розмірі 2000 гривень, то суд виходить з такого. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IXта набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач ставить вимогу про стягнення з відповідачки пені за кредитним договором № 4574690724 у розмірі 2000 гривень. Разом з тим, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить даного виду неустойки, яка нарахована за прострочення виконання зобов`язання. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 4574690724 від 09.07.2024 року у розмірі 19240 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 4000 грн. та заборгованості по відсотках 15240 грн. У порядку розподілу судових витрат, з [PERSON] на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог за подання позовної заяви. Позовні вимоги задоволено на 90,58% (19240 грн. з 21240 грн.), тому судовий збір підлягає стягненню у розмірі 2194,21 грн. (як 90,58% від суми 2422,40 грн.).

Outcome: partial