Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Представник ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 15180,00 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10500 грн. Вимоги обгрунтовані тим, що 27.02.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 180549, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 3000 грн на строк 22 дні, стандартною процентною ставкою 2 % в день або 730 % річних. Відповідач обов`язки за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 15180,00 грн. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, яким позивач набув статус нового кредитора та отримав право грошової вимоги до [PERSON] .. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.05.2025 справу прийнято до провадження Чернігівського районного суду Чернігівської області та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Представник відповідача надав пояснення по справі, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що не укладав правочинів з позивачем, заперечуючи факт підписання кредитного договору та отримання кредиту. Вказував на недоведеність факту відступлення права вимоги до нього, оскільки відсутні докази оплати за договором факторингу, порушення строку нарахування відсотків, які нараховані за межами строку дії кредитного договору. Вказував на завищений розмір витрат на правничу допомогу, які є необгрунтованими та не відповідають дійсним і необхідним витратам позивача у справі. 05.09.2025 представник позивача також надав заяву з викладенням пояснень, наполягаючи на задоволенні позову, вказуючи, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі. Відповідач введенням одноразового персонального ідентифікатора вчинив дії, що вважаються прийняттям пропозиції укласти договір в електронній формі. В договорі сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк кредитування. Крім того, сторони погодили, що кредит надається строком на 22 дні, але договір діє до повного його виконання, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Позичальник погодився на умови, визначені в договорі. Відступлення права вимоги до позивача відбулось на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021. Позивачем надано витяг з реєстру боржників та платіжні доручення, яким підтверджено сплату відповідно до умов договору факторингу. Витрати на професійну допомогу підтверджені доказами, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Дослідивши обставини справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 180549, яким відповідачу надано кредит в розмірі 3000 грн, строком на 22 дні до 20.03.2021. За користування кредитом клієнт сплачує 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % на добу. (а.с.14-16) Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Згідно п. 2.3 договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня погашення заборгованості за кредитом включно. Згідно п. 3.4.2 договору, клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, встановленому договором. В договорі зазначено рахунок позичальник № [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] . Кредитний договір підписаний електронним підписом [NUMBER]. Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, в рамках договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-1 від 30.09.2020 на картку отримувача № [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів в сумі 3000 грн з призначенням платежу : видача кредиту № 180549 (а.с.25-зворот). [PERSON] порушив свої зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 13.01.2025 складає 15180 грн, з яких : 3000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 12180 грн - прострочена заборгованість за процентами. (а.с.9) 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, яким фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 17-20). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 до ТОВ «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги за кредитним договором № 180549 від 29.04.2002 до [PERSON] на суму 15180 грн (а.с. 10 - зворот). До матеріалів справи позивачем додано копії платіжних доручень на суми 702417,04 грн, 722417,04 грн та 20000 грн, з призначенням платежу : оплата за відступлення права грошової вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 згідно реєстру боржників від 28.10.2021 (а.с. 24-25). Відповідно до положень статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". У статті 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин: 3, 4, 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" регламентовано підпис у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі логін-пароль, або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Відповідно до положень ч.1 статі 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із частинами: 1, 2 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, позивачем доведено, що відповідач уклав кредитний договір від 27.02.2021 шляхом накладення електронного підпису та отримав кредитні кошти, що доводиться доданим підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів на картку отримувача № [NUMBER] , яку відповідач вказав у договорі. На підтвердження відступлення права вимоги суду укладений договір факторингу, витяг з реєстру боржників до договору факторингу та платіжні доручення. Як вбачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору №180549 від 27.02.2021 року, заборгованість відповідача становить 15180 грн 00 коп., що складається із наступного: 3000 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12180 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами. Оскільки матеріали справи не містять в собі належних та достатніх, у розумінні приписів статей 77, 80 ЦПК України, доказів сплати відповідачем заборгованості по тілу кредиту, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 12180,00 грн., то суд враховує, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.». При цьому, у кредитному договорі № 180549 від 27.02.2021 року сторони, діючи відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено п. 1.3, 2.3 договору. Так, сторонами було погоджено, що проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту і до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 180549 від 27.02.2021 року у розмірі 15180,00 грн, з яких 3000 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 12180 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за процентами. Згідно із частинами: 1,2,13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При поданні позову позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 10500 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133ЦПК України). Відповідно дост.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року, укладеного ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» з адвокатом Пархомчук С.В.; додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 від 27.12.2024, акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025 , згідно з яким вартість послуг з надання правової допомоги складається з : консультації - 1 год. на суму 2000,00 грн, складання та подання до суду позовної заяви - 2,5 год. на суму 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів - 1,5 год. на суму 3000 грн, канцелярські витрати на суму 500 грн, платіжну інструкцію № 39071 від 26.05.2025 на суму 10500 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.11-13, 30, 49, 53). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, з урахуванням того, що надання усної консультації стосовно перспектив та порядку стягнення заборгованості, за своєю суттю є послугою організаційного характеру, а канлярські витрати, відправка поштової кореспонденції не є витрати на отримання правової допомоги, з урахуванням ціни позову, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved