Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суд з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.2011 року між сторонами було укладено шлюб. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 червня 2020 року - шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей, за рішенням суду, залишено проживати з матір`ю, а також з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. На даний час діти проживають з позивачкою, яка самостійно займається утриманням і вихованням дітей. Відповідач, як батько для спільних дітей уже тривалий час не виконує, ігнорує і уникає покладені на нього законом обов`язки. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення для дітей належних умов життя та виховання, ніяким чином не піклується про них, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення та має заборгованість по сплаті аліментів, тобто створились умови, які шкодять інтересам дітей. Позивачка [PERSON] , в свою чергу самостійно забезпечує дітям належні умови проживання, повною мірою займається їх гармонійним розвитком та вихованням, створює належні умови для навчання, опікується станом здоров`я. В дітей є усе необхідне для комфортного життя їх віку. Усі питання щодо виховання та навчання дітей позивачка вирішує самостійно. Таким чином відповідач самоусунувся від будь-якої участі в вихованні дітей, ніякої підтримки з боку відповідача не має. Діти знаходяться повністю на утриманні позивачки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 30.01.2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 10.05.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.09.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялось. Представник позивачки [PERSON] , адвокат Кругліцька В.М., в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву в якій вказала, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши обставини справи, проаналізувавши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 27.07.2011 року між [PERSON] , та [PERSON] , було зареєстровано шлюб. Також судом встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] , є батьками дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 червня 2020 року - шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей, за рішенням суду, залишено проживати з матір`ю, а також з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Також матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] , рішення суду в частині стягнення аліментів не виконує та має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 121579,50 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів яка надана виконавчою службою. Що свідчить про умисне не виконання батьківського обов`язку по матеріальному забезпеченню дітей. [PERSON] , разом із дітьми зареєстровані в [ADDRESS] , що підтверджується актом обсження умов проживання від 17.09.2024 року. Відповідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 14.10.2024 року на засідання комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Полицької сільської ради, як органу опіки та піклування було винесено питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , за результатами розгляду якого було прийнято рішення та затверджено висновок від 14.10.2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно його малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Суд, оцінивши наявані докази, вважає, що відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, не виявляє інтересу щодо їх внутрішнього світу, не займається їх вихованням. Суд вважає, що наведене свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом не встановлено поважних причин невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. Факт не проживання з дітьми суд не вважає тією обставиною, яка перешкоджає йому у виконанні батьківських обов"язків, так як перебування батьків на відстані від дітей не означає, що тим самим вони позбавлені можливості виконувати свої батьківські обов"язки, тим більше, що технологічні можливості даного часу дозволяють в достатній мірі підтримувати зв"язок з дітьми, спілкуватися з ними, бачитися, забезпечувати потреби їх фізичного та духовного розвитку. Суд вважає встановленим той факт, що відповідач впродовж тривалого часу взагалі не спілкується з дітьми, не цікавиться їх розвитком, здоров"ям, внутрішнім світом, потребами. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Відповідач зі свого боку не надав заперечень проти цього, навпаки навіть не прибув до суду для розгляду справи. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Взаємне задоволення батьками та дитиною товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя» у значенні статті 8 Конвенції, навіть якщо стосунки між батьками розірвані. В даній справі суд не вбачає наявності зазначеного елементу між відповідачем та дітьми. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, що відображено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. За таких обставин суд вважає, що застосування такого крайнього заходу до відповідача, як позбавлення його батьківських прав, відповідатиме інтересам дітей і не призведе до розриву зв"язків між відповідачем і дитиною, оскільки такі зв"язки фактично втрачені внаслідок поведінки відповідача, який самоусунувся від виконання батьківських обов"язків по вихованню дітей. Вжиття такого крайнього заходу, на думку суду, може сприяти зміні поведінки відповідача щодо виконання батьківських обов"язків, в результаті чого відповідач може бути поновлений в своїх батьківських правах щодо дітей. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про позбавлення батьківських прав, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved