Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи До Подільського міськрайонного суду Одеської області 29.08.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення на свою користь аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання до досягнення 23 років у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідач є її батьком, у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу, зазначає, що з 01.09.2024 є студентом Полтавського базового медичного фахового коледжу Полтавської області денної форми навчання. Відповідачем по суті справи заяви не подано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.10.2025 позивачем подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та згоду на ухвалення заочного рішення у справі. 31.10.2025 позивачем подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, яку судом задоволено. 11.11.2025 у судове засідання з`явився відповідач. Позивач, повідомлений про дату час та місце проведення судового засідання не з`явився. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Судовий розгляд У судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги частково. Зазначив, що враховуючи його теперішній рівень оплати праці в розмірі близько 15 000 грн, справедливим рішенням буде стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на період до досягнення нею 23 річного віку, в розмірі 1/5 від його доходів. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини На підставі доказів, наданих позивачем, встановлені наступні фактичні обставини Позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] , актовий запис про народження № 345 від 21.08.2007, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Котовськ Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.2007, яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Котовськ Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Матір`ю позивача відповідно до вказаного свідоцтва про народження є [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 4587 від 26.06.2019, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 02-11/487 від 27.06.2025, яка видана директором Комунального закладу освіти Полтавський фаховий коледж Полтавської обласної ради, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05506661, місцезнаходження: м. Полтава, вул. Стрітенська, буд. 51А, позивач [PERSON] дійсно навчається у Полтавському базовому медичному коледжі на 2 курсі відділення сестринської справи, термін навчання з 01.09.2024 до 30.06.2027, форма навчання денна, наказ про зарахування № 375 від 12.08.2024. Відповідачем у справі докази не надано Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та [PERSON] є відносини, які пов`язані зі стягненням аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до ст. 18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором, чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача, чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права / інтересу у спірних правовідносинах. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом. Разом з тим, неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони, що визначено ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду, що зазначено у ч. 2 ст. 12 ЦПК. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ж ч. 3 вказаної статті, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленума Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог з метою поновлення свого порушеного права та інтересів у спірних правовідносинах. Суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач є повнолітньою особою, яка продовжує навчання із повною зайнятістю, не працює та потребує матеріальної допомоги. Відповідач, визнав позов частково, погодившись на сплату аліментів у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), що відповідає вимогам частини 1 статті 199 СК України. Разом з тим, суд враховує ту обставину, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження обставини можливості відповідача сплачувати заявлений розмір аліментів. Посилання позивача на те, що відповідач має офіційне місце роботи не доведено належними та допустимими доказами. Суд зазначає, що посилання позивача у позовній заяві на те, що суд може витребувати докази, без заявлення відповідного клопотання суду не може розглядатися як підстава для обов`язкового витребування доказів судом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України, суд не має обов`язку збирати докази для сторін, а обов`язок щодо доведення обставин, на які посилається сторона, покладається саме на неї. Суд оцінює лише ті докази, які були належним чином надані та оформлені сторонами у процесі, та не вправі самостійно формувати докази або витребовувати матеріали без заявлення відповідного клопотання. Таким чином, потреба у доказах, на які посилається позивач, має реалізовуватися шляхом їх надання сторонами або поданням клопотань про витребування матеріалів, а не за ініціативою суду. Суд виходить із того, що надані позивачем докази достатні для обґрунтування позовних вимог у частині стягнення аліментів, а відсутність додаткових доказів від відповідача не перешкоджає розгляду справи та ухваленню рішення. За таких обставин, суд доходить висновку, що запропонований позивачем розмір аліментів у частці 1/4 доходу відповідача є необґрунтованим. Зважаючи на позицію відповідача у справі, справедливим та пропорційним розміром стягуваних аліментів є розмір менший, ніж заявлено позивачем. Щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України така межа стосується лише неповнолітніх дітей. Натомість, правовідносини між сторонами у цій справі регулюються статтею 199 СК України, яка не містить положень про мінімальний гарантований розмір аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Таким чином, положення статті 182 СК України на спірні правовідносини у цій справі не поширюються. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог у межах визнаних відповідачем - у розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з Законом України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2024 року встановлено в розмірі 3 028 гривні. Таким чином, мінімальна ставка судового збору протягом 2025 року за подання фізичною особою позову майнового характеру становить 1211,20 грн (3028х0,4). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково на 80 % (1/5 : 1/4), з відповідача на користь держави підлягає стягненню 80 % судового збору від 1 211,20 грн, у сумі 968.96 грн, а 20 % судового збору у сумі 242.24 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial