Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивують тим, що 01.10.2021 року близько 20 год. 27 хв. водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по проїзній частині автодороги Р10 зі сторони с. Хутори в напрямку до автодороги НІ6, на нерегульованому перехресті з проїзною частиною вказаної автодороги не виконав вимоги знаку 2.1 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] який рухався по проїзній частині автодороги Н16 зі сторони м. Сміла в напрямку до м. Черкаси. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] , [PERSON] зазнала матеріальної шкоди у вигляді пошкодженого автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . нa праві приватної власності і згідно висновку автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/124-22/778-AB від 03.02.2022, розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер [NUMBER] , завданого [PERSON] , станом на 01.10.2021 становить 407 064 грн. 60 коп. Згідно ухвали від 26.06.2023 по справі №707/803/22 відповідач визнав себе винним у вищевказаній ДТП, у зв`язку з чим відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу. Тому вина відповідача не потребує доказуванню. Страховиком було відшкодовано матеріальну шкоду в розмірі 130000 грн., а тому вважають, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 277064,60 грн. Крім того, позивачі зазнали моральної шкоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Touareg» [PERSON] , згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1065 від 21.12.2021, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Позивач [PERSON] зазнала великої моральної шкоди, яку важко передати словами внаслідок вищевказаного ДТП. Оскільки [PERSON] є матір`ю трьох дітей та будувала плани на майбутнє, мала певні обов`язки перед своєю родиною. Раптом відбулася злощасна подія - ДТП, яка розділила життя цивільного позивача на «до» і «після». Те, що називається «після» - це справжні муки, це життя, яке сповнене душевним болем та стражданнями, а також постійними прийомами ліків «заспокійливих», коли ти не знаєш та навіть не можеш уявити, яким буде майбутнє, яким буде завтрашній день. Важко далися позивачу дні перебування чоловіка в лікарні, оскільки постійно мала «розриватися» між дітьми та чоловіком, намагалася тримати себе в руках, щоб діти не хвилювалися за батька. Ще важче стало, коли чоловіка позивача виписали з лікарні додому і останній скаржився постійно на біль, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. [PERSON] постійно відчуває сильні моральні і душевні хвилювання за чоловіка та дітей, перебувала в депресивному стані, усвідомлюючи, що постійно потребує допомоги як у побутових питаннях, так і фінансових. Даний випадок (ДТП), а точніше його наслідки, сильно вплинули на її душевний стан, що майже завжди виражається в різкій зміні настрою, що в свою чергу впливає на взаємовідносини в родині, та певною мірою відкладаються на відносинах з чоловіком, трьома дітьми та батьками. У сукупності всі зазначені факти завдали позивачу значного душевного болю та страждань. Беручи до уваги наведене, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань [PERSON] , враховуючи незворотність душевних хвилювань, ступень вини відповідача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 100 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] зазнав великої моральної шкоди внаслідок вищевказаного ДТП, оскільки він будував плани на майбутнє, мав певні обов`язки з приводу утримання родини (дружини та трьох дітей) (сплату комунальних платежів, одяг, харчі і т.п.). Травми, які були отримані при ДТП, в подальшому призвели до отримання позивачем 2 групи інвалідності. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] перебував деякий час у лікарні. Потерпілий [PERSON] постійно відчував нестерпний різкий фізичний біль (в голові, груди, коліно та рука), який не проходить та який дуже тяжко подолати за допомогою ліків. До фізичного болю, ще додалися й сильні моральні і душевні хвилювання. Він перебував у депресивному стані, усвідомлюючи, що постійно потребує допомоги як у побутових питаннях, так і фінансових. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань Позивача, враховуючи незворотність душевних хвилювань, ступень вини Відповідача, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважав, що з Відповідача на користь Позивача слід стягнути 100 000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Вказана ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 04.10.2024р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. 25.02.2025 до суду надійшов відзив від відповідача та його представника адвоката Побиванця Ю.В. Одночасно у відзиві було заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку подання відзиву, яке мотивоване тим, що 17.01.2025 відповідач уклав із представником, як адвокатом, договір для представництва його інтересів та після ознайомлення з матеріалами він потребував часу для вивчення матеріалів справи та підготовки позиції захисту, витребування документів, для чого потрібний був значний час. Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України). Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання в справі. Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У даному випадку в системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України, за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається з закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У силу ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Таким чином, законодавець розмежовує поняття строків на "встановлені законом" та "встановлені судом" та відрізняє види звернення з відповідними клопотаннями та терміном їх подання. Строк на подання відзиву встановлюється судом, отже його поновлення чинним процесуальним законом не передбачено, а положеннями ч. 2 ст. 127 ЦПК України передбачено саме продовження такого строку з врахуванням терміну подання відповідного клопотання до закінчення визначеного судом строку. Судом установлено, що відповідачем 04.10.2024 отримано копію ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками та в якій відповідачу було роз`яснено його право подачі відзиву на позовну заяву та строк його подачі, що становив п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали. Враховуючи зазначені вище обставини, суд уважає, що відповідач не був позбавлений можливості в строк, встановлений ухвалою суду, подати до суду заяву про продовження такого строку, однак такого звернення до суду у встановленому порядку та строки не надходило. Відомостей про об`єктивну неможливість здійснення своїх процесуальних прав, до суду не надходило. Враховуючи, що строк, у межах якого може бути подано відзив на позовну заяву, сплив, оскільки відзив подано до суду після закінчення цього строку, суд не вбачав підстав для продовження заявнику строку для подання відзиву, тому відсутні підстави для прийняття відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 30.05.2025 підготовче засідання по справі закрите та справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачі та представник позивачів адвокат Демиденко В.М. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, та просили задовольнити їх повністю. Також представник позивачів зазначив, що в разі потреби можливо передати залишки автомобіля відповідачу. В подальшому в судове засідання 06.11.2025 позивачі та їхній представник не з`явилися, але від представника позивачів надійшла заява, в якій він просив провести судове засідання за відсутності сторони позивача та їхнього представника. Представник відповідача адвокат Побиванець Ю.В. у судовому засіданні вказав, що його довіритель позов визнає частково. Щодо матеріальних збитків представник зазначив, що залишки автомобіля, який вважається фізично знищеним та має залишитися в позивача, мають вартість приблизно дві тисячі доларів США, і суму завданої матеріальної шкоди можливо зменшити на вказану вище суму. Щодо моральної шкоди, то представник відповідача вказав, що його довіритель визнає позовні вимоги в цій частині відносно позивача [PERSON] у сумі 5000,00 грн., а відносно позивача [PERSON] у сумі 10000,00 грн. Вважає, що сума завданих моральних збитків, яку просять стягнути позивачі, є надто завищеною. У судове засідання 06.11.2025 відповідач та його представник не з`явились з невідомих суду причин. Суд, заслухавши доводи позивачів, представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу - автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с15). Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26.06.2023 у справі № 707/803/22 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України в зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу СТОВ «Птахоплемзавод «Коробівський», за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрите. Згідно вказаної ухвали [PERSON] визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зазначені позивачами обставини події, а саме що 01.10.2021 року близько 20 год. 27 хв. водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по проїзній частині автодороги Р10 зі сторони с. Хутори в напрямку до автодороги НІ6, на нерегульованому перехресті з проїзною частиною вказаної автодороги не виконав вимоги знаку 2.1 ПДР України та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] який рухався по проїзній частині автодороги Н16 зі сторони м. Сміла в напрямку до м. Черкаси, сторона відповідача не оспорювала, як і не оспорювала вини відповідача в скоєному ДТП. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Вивчені матеріали справи показали, що кримінальне провадження відносно відповідача було закрито з нереабілітуючих підстав, ухвала суду набрала законної сили, відповідач не заперечував проти закриття кримінального провадження, ухвалу суду не оскаржував. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Відповідно до п.1.12 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. За змістом вказаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі №643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, справа №164/342/17, провадження № 61-30093св18. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-22/778-AB від 03.02.2022: 1.Ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] станом на 01.10.2021 становила 407 064 грн. 60 коп. 2.Розмір матеріального збитку власнику автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , завданого [PERSON] внаслідок пошкодження автомобіля станом на 01.10.2021 становить 407 064 грн. 60 коп. У розділі «Визначення вартості матеріального збитку» вказаного висновку зазначено, зокрема, що оскільки вартість відновлювального ремонту представленого на дослідження автомобіля Свр=879832,44 грн., більша ніж його ринкова вартість С=407064,60 грн., тобто виконується умова Свр >С, згідно п.8.2а) [1], вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковй вартості КТЗ на момент пошкодження: У=С=407064,60 грн., тому що економічно недоцільно виконувати відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, вартість якого перевищує вартість ідентичного неушкодженого автомобіля. Враховуючи, що ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача [PERSON] , є економічно необгрунтованим, оскільки витрати на ремонт вказаного транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, та приймаючи до уваги, що сторона позивача не заперечує проти передачі транспортного засобу відповідачу, тобто фактично згідна з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, так як вона звертається до суду з вимогою про відшкодування матеріальних збитків, які дорівнюють вартості автомобіля станом на 01.10.2021, то суд при визначенні розміру матеріальних збитків, які завдані позивачу [PERSON] , виходить саме з вартості автомобіля «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , до дорожньо-транспортної пригоди, що становить 407064,60 грн.. Стороною позивача був стверджений та не оспорювався стороною відповідача факт відшкодування страховою компанією позивачу матеріальної шкоди в розмірі 130000,00 грн. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна шкода в розмірі 277064,60 грн. У постанові Верховного Суду від 14.06.2023 по справі №125/1216/20 зроблено, зокрема, висновок про те, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Отже, враховуючи, що судовим експертом при проведенні судової товаро-транспортної експертизи, результати якої викладені у висновку № СЕ-19/124-22/778-AB від 03.02.2022, не оцінювалась вартість транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , з врахуванням його пошкоджень після дорожньо-транспортної пригоди, а вартість матеріального збитку, який спричинений власнику вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження, встановлювалася без урахування його пошкоджень після дорожньо-транспортної пригоди (клопотань від сторін про призначення відповідної експертизи для визначення вказаної вище вартості не надходило), тобто матеріальним збитком є фактично вартість вказаного автомобіля у непошкодженому стані, та приймаючи до уваги, що матеріальний збиток підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у повному обсязі, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача передати пошкоджений автомобіль відповідачу [PERSON] після відшкодування збитків, у тому стані, в якому він був після дорожньо-транспортної пригоди, включаючи складові автомобіля: свідоцтво про його реєстрацію та номерні знаки. Щодо вирішення вимоги про відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, суд зазначає наступне. За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. За положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 612/3521/16-ц). Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до практики ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Суд уважає, що участь у ДТП позивача [PERSON] та пошкодження власного майна позивача [PERSON] безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачів та призвело до душевних страждань. Подібних висновків дійшов й Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 по справі № 761/14285/16-ц. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] , суд ураховує, що вона зазнала душевних страждань, перебувала в емоційному стресі, негативних переживаннях, яких вона зазнала в зв`язку з пошкодженням свого майна та травмуванням її чоловіка позивача [PERSON] . Також у зв`язку з втратою автомобіля фактично змінився її звичний графік життя. Враховуючи викладене, виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, глибини душевних страждань позивача [PERSON] , суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 15000 гривень. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] , суд ураховує, що внаслідок ДТП позивачу було завдано шкоду здоров`ю, внаслідок чого він неодноразово перебував на лікуванні та отримав групу інвалідності, зазнав душевних страждань, перебував у постійному емоційному стресі. Враховуючи викладене, виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, глибини душевних страждань позивача [PERSON] , суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 60000 гривень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] від сплати судового збору звільнений на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», як особа з інвалідністю. Згідно квитанції від 18.09.2024, позивачем [PERSON] при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , у розмірі 15000,00грн (15,00%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 454,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial