Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач вказував, що 07.07.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та відповідачем укладено кредитний договір №655799620, за яким відповідач отримав кредит у сумі 9000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 відступило право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором для ТОВ «Таліон Плюс». Таким чином до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договром № 655799620. 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/0225-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за кредитним договром № 655799620. Відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом, яка становить 37568,20 грн. з яких: - 7449,08 грн. заборгованість за кредитом; - 30119,12 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно з кредитним договором позивач просить суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість та судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, за змістом позову просив здійснити розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про часткове визнання позову, а саме, визнання боргу за тілом кредиту та розгляд справи у його відсутність. Також подав відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого вказував, що у 2023 році ним було сплачено 3000 грн. кредитного боргу, який не було враховано позивачем при зверненні з позовом до суду. Дослідивши матеріали справи та письмові докази на які посилається позивач, а також часткове визнання позову відповідачем суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 07.07.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та відповідачем укладено кредитний договір № 655799620, за яким відповідач отримав кредит у сумі 9000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п. 3.1. Договору строк дії договору становить 30 днів від дати отримання кредиту. Розмір нарахованих відсотків за користування кредитом протягом строку кредитування становить 1647 грн. (п.3.3. Договору). Із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитом, виконаного первісним кредитором у зобов`язанні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», слідує, що відповідачем 06.08.2023 року було сплачено проценти за користування кредитом в розмірі 3004,08 грн., що в свою чергу дає підстави для висновків про відсутність у відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 1647 грн., яку визначено п.3.3. Договору № 655799620 в межах строку кредитування (30 днів). та наявності лише боргу за тілом кредиту в розмірі 7449,08 грн., що визнано відповідачем. Крім того, у вказаному зобов`язанні боло здійснено правочини відступлення права вимоги. Так, 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 відступило право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором для ТОВ «Таліон Плюс». Таким чином до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договром № 655799620. 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27/0225-01 відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до відповідача за кредитним договром № 655799620. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК Українивстановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформапційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. За приписамист. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленомустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положеннястатті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вище зазначених договорів, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідорк односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610 ЦК Українивстановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є простроченняневиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вище вказаним договором належним чином не виконав у передбачений в договорі строк, кошти (тіло кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі - 7449,08 грн. Отже, зважаючи на встановлені судом строки кредитування вимога позивача про стягнення з відповідача 30119,12 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги є такою, що включає в себе період нарахування вказаних платежів поза межами строку кредитування, отже, суд знаходить вказану вимогу необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. За положеннями статтей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язани й повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позикодавець (первісний кредитор) відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погоджених сторонами строків кредитування, оскільки після закінчення таких строків у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти. Досліджені судом розрахунки заборгованості свідчать про те, що визначені позивачем до стягнення суми заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою включають періоди, які виходять за межі строків кредитування передбачених кредитним договором. У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18). Також у Постанові від 4 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої\~статті 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на недоведеність позивачем пролонгації кредитного договору щодо строку кредитування більше 30 днів, а також сплату відповідачем у повному розмірі процентів за користування кредитом у розмірі передбаченому п. 3.3. Договору в межах строку кредитування (30 днів), суд вважає, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі - 7449,08 грн. У відповідності до\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача стягненню підлягають судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 600,40 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved