Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Олійник Т. В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 16.01.2007 року державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, позивачка є власником частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] , який заявлений третьою особою без самостійних вимог, є співвласником вищевказаної квартири, йому належить на праві спільної часткової власності частина вказаної квартири. Крім того, за вказаною адресою також зареєстрований син позивачки [PERSON] , [INFO] . Однак з січня 2009 року [PERSON] в даній квартирі не проживає та не користується нею, не приймає ніякої участі в утриманні квартири, в проведенні поточних ремонтів, в оплаті комунальних послуг. В квартирі відсутні будь-які речі [PERSON] , також не вбачається будь-яких дій зі сторони [PERSON] , які б вказували, що він має намір в подальшому повернутися в місто та проживати у вказаній квартирі. Крім того, відомо, що відповідач проживає на території рф. В 2011 році відповідач уклав шлюб з громадянкою відповідної країни, в 2018 році отримав паспорт громадянина рф, зареєструвався на постійне місце проживання на території рф (с. Белавіно, Вишнєполоцького району Тверської області), в 2011 році свідоцтвом про встановлення батьківства, яке видане органом рф його визнано батьком відносно сина, який народився на території рф. В 2012 році [PERSON] взятий на облік в податковому органі за місцем проживання відповідної країни. Між позивачкою, відповідачем та іншими співвласниками кварти ніякої домовленості не було та не укладалися будь-які договори на збереження за [PERSON] права користування вказаною квартирою. Не зняття з реєстрації відповідача позивачка вимушена нести додаткові витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів, не може отримати субсидію на оплату комунальних послуг, даний факт суттєво порушує її право та створює перешкоди в користуванні її власністю, а тому, на підставі ст.405 ЦК України просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник не були присутніми, представник подала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її та позивачки участі, на позовних вимогах наполягає, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через оголошення на сайті суду, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подавав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи вимоги\~ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.2000 року відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому згідно розпорядження № 906 та зареєстрованого в Кам`янець-Подільському БТІ 29.12.2000 року за р.№44-16038 (17339199), квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 16.01.2007 року державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, Стигизим Е.К., після смерті [PERSON] , успадкувала 1/3 його частину квартири. Згідно витягу про право власності на нерухоме майно № 13785914 від 05.03.2007 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину /3-37/ від 16.01.2007 Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори на праві приватної спільної часткової власності є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до домової книги для прописки громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , в даній квартирі з 08.01.2008 року зареєстрований відповідач [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 18.11.2024 року складеного головою правління ОСББ «Молодіжна-27» Ростецьким Б.Б. в квартирі [ADDRESS] , з січня 2009 року, зареєстрований [PERSON] , [INFO] , в ньому не проживає. Як вбачається з паспорта російської федерації [NUMBER] виданого 23.01.2018 року код підрозділу 690-010 [PERSON] , [INFO] , 18.06.2011 року уклав шлюб з [PERSON] , громадянкою рф, в ВЗАЦС адміністрації Удомельського району Тверської області актовий запис № 110 (що також підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.06.2011), та 01.12.2018 року зареєстрований за адресою місцепроживання: [ADDRESS] . Свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] від 11.06.2011 року актовий запис № 260 виданим ВАЦС адміністрації Удомельського району Тверської області, [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та присвоєно дитині прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2011 року актовий запис № 260 виданим ВЗАЦС адміністрації Удомельського району Тверської області [INFO] народився [PERSON] , батьком якого записано [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про постановку на облік фізичної особи в податковому органі [PERSON] , [INFO] , поставлений на облік у відповідності до Податкового кодексу рф з присвоєнням 19.01.2012 року ІПН 692002220908. Відповідно до статті\~41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. За статтею\~317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини\~першої\~статті\~319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі\~статтею 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За положеннями статті\~391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до\~статті 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з частиною\~другою\~статті\~405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті\~10,\~60 ЦПК України\~2004 року). У частині третій\~статті 71 ЖК України\~наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі\~статтею 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил\~ЦПК України\~щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у\~статті 71 ЖК України\~строки. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №454/2025/15-ц. Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Матеріалами справи встановлено, що відповідач по справі є родичом позивача, а саме сином. Також актом від 18.11.2024 року складеним мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), які є сусідами позивачки [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), підписи яких засвідчено головою правління ОСББ «Молодіжна - 27» Ростецьким Б.Б. підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , з січня 2009 року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Крім того, позивачкою надано документи, а саме: паспорт рф виданий на ім`я [PERSON] , в якому зазначено укладення шлюбу з громадянкою рф, прописка на території рф, свідоцтва про визнання батьківства та народження сина на території рф, свідоцтва про постановку на облік [PERSON] в податковому органі рф, які можуть бути вагомими підставами для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на що може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. За правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд погоджується з доводами позивачки про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачкою доведено, що відповідач протягом тривалого часу в спірній квартирі не проживає, у 2011 році виїхав до рф, де створив сім`ю і офіційно зареєстрований за місцем проживання в [ADDRESS] з 01.12.2018 року, і з того часу на Україну не повертався, тобто спірним житлом не цікавився, що відповідно до частини\~другої\~статті\~405 ЦК України\~свідчить про втрату відповідачем права користування цим житлом, тому припинення права користування відповідачем спірним житлом відповідає пропорційності втручання у право в розумінні положень\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам,\~а саме, що відповідач тривалий час не проживає в спірній квартирі, не користується нею, не приймає ніякої участі в її утриманні, в проведенні поточних ремонтів, в оплаті комунальних послуг, що дає підстави вважати, що [PERSON] не має наміру ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, що свідчить про втрату ним інтересу до такого жилого приміщення, суд доходить висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч.1 ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved