Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі - ТОВ «Фінпром Маркет») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики №75378879 у розмірі 18507,45 грн. та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3500 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75378879 (на умовах повернення позики в кінці строку), за умова якого, позикодавець надав відповідача грошові кошти у сумі 5550 грн., на строк 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 1,99% в день. Договір підписаний електронним підписом позичальника. Позикодавець виконав свої зобов`язання, передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 5500 грн. шляхом їх перерахування на банківський рахунок відповідача № [NUMBER] . Враховуючи здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 186,10 грн., заборгованість останнього складає 18 507,45 грн., з яких: 5550 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12957,45 грн. - заборгованість за відсотками. 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» було укладено договір факторингу №2112. 31.03.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу №310323-ФМ. Отже, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18 617,30 грн. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за відсотками не виконав ні перед позикодавцем, ні перед фактором - ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги за договором позики №75378879 на підставі договору факторингу. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи в електронному вигляді через систему «Електронний суд», оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.08.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75378879 (на умовах повернення позики в кінці строку) (далі-договір), який підписано останнім електронним підписом одноразовим ідентифікатором bw16bVagUb. За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 договору). Сторони погодили надання позики на наступних умовах: сума позики - 5550 грн.; строк позики - 30 днів; процента ставка, базова (день) - 1,99%; процентна ставка за понадстрокове користування Ппозикою (її частиною) за день, % (не застосовується в період карантину) - 2,70%; строк повернення позики - 07.09.2021 року. Додатком №1 до договору є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором bw16bVagUb. Додатком до договору є правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Клієнт [PERSON] ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджується довідкою про ідентифікацію. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором виконало, а саме 08.08.2021 року грошові кошти у сумі 5550 грн. були перераховані на картку [PERSON] , що підтверджується листом ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 07.02.2025 року та копією платіжної інструкції. Виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своїх зобов`язань за договором підтверджується випискою за поточними рахунками клієнта [PERSON] за період з 08.08.2021 року по 11.08.2021 рок, наданою АТ «Ощадбанк». 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» було укладено договір факторингу №2112. Відповідно до реєстру прав вимоги №4 від 21.12.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №75378879, сума заборгованості становить 18617,30 грн. 31.03.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» було укладено договір факторингу №310323-ФМ. Відповідно до реєстру боржників від 31.03.2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» відступило, а ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики №75378879, сума заборгованості становить 18617,30 грн. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором позики №75378879 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ТОВ «Фінпром Маркет» у розмірі 18507,45 грн., з яких: 5550 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12957,45 грн. - заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст. 509 ЦК України). У п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналізуючи вищевказані положення вбачається, що договір позики №75378879 від 08.08.2021 року було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (правонаступником є ТОВ «Фінпром Маркет») свої зобов`язання за договором позики №75378879 від 08.08.2021 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених зазначеним договором. В порушення вимог Закону, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, [PERSON] не надав в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором №75378879 від 08.08.2021 року є обґрунтованими, права позивача порушені, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання та підлягають судовому захисту шляхом стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет»заборгованості у розмірі 18 507,45 грн. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції №379933227.1 від 19.02.2025 року за подання даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет». Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Верховний Суд у постанові від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано суду: - договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, укладений між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О.; - акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 03.12.2024 року; витяг з акту №6-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, відповідно до якого, вартість наданих адвокатських послуг в рамках даної справи становить 3500 грн.; платіжну інструкцію №579932273.1 від 27.01.2025 року; ордер на надання правничої (правової) допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане адвокату Ткаченко Ю.О. З урахуванням того, що ТОВ «Фінпром Маркет» документально підтвердило витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн., на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, вказані витрати підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved