Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

05 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він з 04 серпня 2007 року по 30 серпня 2024 року перебував у шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі подружжям було придбано автомобіль "Lexus NX 300H", 2019 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачкою. Позивач зазначає, що автомобіль було придбано за 37 000,00 доларів США - офіційно, та за 42 000,00 доларів США фактично. Позивач зазначає, що у травні/червні 2024 року відповідачка продала вказаний автомобіль, уклавши фіктивний договір купівлі-продажу, а у вересні, знову ж таки, уклавши фіктивний договір купівлі-продажу, придбала його назад у власне володіння. Оскільки зазначений транспортний засіб був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач просить суд стягнути із відповідача половину вартості автомобіля у розмірі 721 929, 20 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/2649/25 між суддями від 06 лютого 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу було передано судді 07 лютого 2025 року. Відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] значиться зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року позовну заяву було залишено без руху на надано позивачу строк на усунення недоліків. 25 лютого 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій було зазначено, що позивач не має змоги самостійно отримати докази, необхідні для належного обґрунтування позовних вимог, а тому подає до суду клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 01 квітня 2025 року о 14:30 год. Окрім того, вказаною ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування від Територіального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області такі документи: інформацію про реєстрацію (перереєстрацію) та копії договорів купівлі-продажу стосовно автомобіля марки LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] ; копії документів, які стосуються договорів купівлі-продажу марки LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] за 2024 рік, а саме, нотаріально завірені письмові згоди на продаж авто осіб, які перебували у шлюбі; та від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мотор» такі документи: видаткову накладну та акт прийому-передачі автомобіля марки LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] купленого [PERSON] у 2024 році; акти виконаних робіт по обслуговуванню автомобіля марки LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] в період квітня-вересня 2024 року. 06 березня 2025 року до суду від Територіального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області надійшли копії витребуваних документів. Підготовче засідання призначене на 01 квітня 2025 року було відкладено на 23 квітня 2025 року. 01 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів у справі. Окрім того, 01 квітня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 квітня 2025 року, зустрічну позовну заяву було передано судді Шаповаловій К.В. 01 квітня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року (із врахуванням ухвали суду від 14 квітня 2025 року) було задоволено заяву представника відповідача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] (реєстраційний номер майна 2109249680000). Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року було прийнято до розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, та об`єднано їх в одне провадження. Підготовче засідання у справі було відкладено на 16 травня 2025 року на 11:00 год. 07 травня 2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 08 травня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про виключення документу з числа доказів. 09 травня 2025 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. 09 травня 2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 16 травня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Державної податкової інспекції Дарницького району м. Києва інформацію щодо суми задекларованого доходу від підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 02 листопада 2021 року по 30 серпня 2024 року включно. Підготовче засідання у справі було відкладено на 17 червня 2025 року на 10:00 год. 22 травня 2025 року до суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив за зустрічним позовом. 06 червня 2025 року до суду на виконання ухвали від 16 травня 2025 року надійшли відомості з ГУ ДПС у м. Києві щодо доходу ФОП [PERSON] . Підготовче засідання призначене на 17 червня 2025 року було відкладено на 12 серпня 2025 року на 10:00 год. 24 липня 2025 року до суду від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року вказану вище заяву було залишено без руху. Підготовче засідання у справі було відкладено на 21 серпня 2025 року на 14:30 год. 14 серпня 2025 року до суду від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про усунення недоліків у заяві про збільшення позовних вимог та надано суду квитанцію про сплату судового збору. У підготовче засідання 21 серпня 2025 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Представником позивача була підтримана заява про збільшення позовних вимог, представник відповідача залишив вирішення цього питання на розсуд суду. Окрім того представники сторін не заперечували щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ним випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про прийняття поданої заяви про збільшення позовних вимог (фактично заяви про зміну предмету позову) до розгляду. Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 22 вересня 2025 року. 27 серпня 2025 року від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, до якого були долучені додаткові докази, враховуючи викладені у відзиві заперечення на позовну вимогу про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 22 вересня 2025 року представник позивача за первісним позовом підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, вказав, що за час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі ними було придбано за спільні кошти два автомобіля: марки LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] та марки Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] , квартира за адресою: [ADDRESS] та подружжя мало дохід від створеного ФОП. Зазначив, що автомобіль LEXUS був придбаний саме у період зареєстрованого шлюбу, який було розірвано лише у липні 2024 року, за спільні кошти подружжя. На разі автомобіль знаходиться у користуванні відповідача. Автомобіль Toyota RAV 4 знаходиться у користуванні позивача, проте позивач передав за вказаний автомобіль відповідачу кошти у розмірі 10 тис доларів США. Стосовно квартири зазначив, що позивач не заперечує проти її поділу, у варіанті, запропонованому відповідачем. Також просив врахувати при поділі майна надані ними звіті про оцінку транспортних засобів. Стосовно доходів від ФОП зазначив, що відповідно до наданої інформації з ДПС вони просять поділити такі доходи порівну та стягнути з відповідачки на користь позивача 2928057,63 грн. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти первісного позову, вказав, що спільним майном подружжя є лише автомобіль Toyota RAV та квартира за адресою: [ADDRESS] . Автомобіль LEXUS не є спільною власністю подружжя, а є особистою власністю відповідачки, оскільки він був придбаний за кошти нового чоловіка відповідачки, що підтверджується долученими до відзиву та зустрічного позову документами, зокрема поясненнями свідка та нотаріально посвідченою заявою самого чоловіка відповідачки. Зауважив, що фактично шлюбні відносини між сторонами було припинено у березні 2024 року, а автомобіль було придбано у квітні 2024 року у м. Хмельницький, куди переїхала жити відповідачка. Стосовно доходів від ФОП зазначив, що всі отримані кошти в період спільного проживання подружжя були витрачені на потреби родини, оскільки позивач не був працевлаштований, не мав офіційного доходу, накопичень та збережень не було, отже кошти повністю витрачались на життя родини, а отже відсутні підстави для їх поділу та стягнення з відповідачки половину зазначених у відповіді ДПС доходів за вказані роки. Також вказав, що автомобіль Toyota RAV був відчужений позивачем, на що згоди відповідачка не давала. При вирішенні питання стягнення вартості половини вказаного автомобіля просив врахувати наданий ними звіт про оцінку такого автомобіля. Квартирою фактично користується позивач, відповідачка в ній не проживає, тому просять визнати право власності за кожним із подружжя по 1/2 частці. У судовому засіданні було оголошено перерву до 2 жовтня 2025 року. У судовому засіданні 2 жовтня 2025 року з`явився позивач, який вказав, що шлюбні відносини між сторонами були припинені у червні 2024 року, ФОП спочатку був оформлений на нього, а у 2019 році, коли він пішов працювати на державну службу ФОП був переоформлений на дружину. З 2022 року він перебував на роботі у простої та отримував певну заробітну плату. Вказав, що автомобіль LEXUS купляли за спільні кошти з дружиною, разом її обирали та придбавали у м. Хмельницький, бо самі народились у цьому місті та там є родичі. Вказав, що він їздив на цьому автомобілі та не розуміє, яким чином у договорі зазначено, що покупець інший чоловік. Дружина більше часу проводила у м. Хмельницький, проживала там. Вказав, що автомобіль Toyota RAV він продав своїй матері, але фактично він користується нею. Також вказав, що всі доходи від ФОП вони передавали на зберігання готівкою батькам, за ці кошти фактично і був придбаний автомобіль LEXUS і квартира у м. Хмельницький. Також стосовно поданих квитанцій по витратам на родину, вказав, що вони з дружиною домовились, що вона платить на навчання дітей, а він сплачує комунальні платежі та проживання. Підтримав поданий позов, разом із заявою про збільшення позовних вимог, просив суд задовольнити його позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 серпня 2007 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року було розірвано. Під час перебуванні у зареєстрованому шлюбі сторонами була придбана у 2020 році квартира за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось обома учасниками процесу та їх представниками. Крім того, відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області 10 квітня 2024 року між ПП «Леон-Поділля» та ТОВ «Гранд Мотор» був укладений договір купівлі-продажу автомобіля LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль було придбано за 1422000 грн. 11 квітня 2024 року між ПП Леон-Поділля та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . Вказаний автомобіль було придбано за 1422000 грн. 11 квітня 2024 року [PERSON] була подана заява на реєстрацію вказаного транспортного засобу, який був 11 квітня 2024 року зареєстрований за нею, д.н.з. змінений на [NUMBER] . Також судом було встановлено, що в періоду перебування сторін у шлюбі ними було придбано транспортний засіб Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] . Вказане не заперечувалось жодною із сторін. Відповідно до відомостей, що надійшли від ГУ ДПС у м. Києві [PERSON] зареєструвала ФОП та перебуває на обліку у ГУ ДПС у м. Києві ДПІ у Дарницькому районі як суб`єкт господарської діяльності та здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності на 2 групі з 1 грудня 2021 року по цей час. Звертаючись із первісним позовом (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог) позивач просив суд стягнути з [PERSON] половину вартості автомобіля LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] у розмірі 626500 грн та половину доходу від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 2928057,63 грн. У свою чергу, звертаючись із зустрічним позовом, відповідачка просила суд, визнати її особистою власністю автомобіль LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] , визнати за нею та за позивачем право власності по частці на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з позивача на її користь половину вартості транспортного засобу Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] у розмірі 538350 грн. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19 положення статті 60 СК свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Сторонами у справі не заперечувався факт, що квартира за адресою: [ADDRESS] , а також транспортний засіб Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, тобто були придбані за час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти. Отже, враховуючи норму статті 60 СК України, час придбання спірного майна подружжям, а також не спростування відповідачем режиму спільного майна належними та достатніми доказами, суд дійшов висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS] , а також транспортний засіб Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] , які є предметом спору у цій справі є спільною сумісною власністю подружжя. Зважаючи на викладені вище норми та відсутність будь-яких заперечень у учасників справи щодо такого спільного майна як квартира, фактичне визнання позивачем зустрічного позову в цій частині, суд дійшов висновку, що в цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню, а отже визнанню права власності за кожним із подружжя по 1/2 частці на таку квартиру. Щодо стягнення з позивача компенсації вартості частки автомобіля Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] , суд зазначає таке. Судом встановлено, що відповідач продав вказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя без повідомлення та отримання письмової згоди відповідачки, що не заперечувалось та не спростовувалось позивачем у судових засіданнях. При цьому позивач повідомив, що автомобіль зареєстрований на його матір, проте фактично користується ним він. Представником відповідача та представником позивача суду були надані звіті щодо оцінки вартості вказаного транспортного засобу. Так відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 21 березня 2025 року здійсненого ТОВ «Оціночна компанія «Стейт Стріт» та надана суду представником відповідача, ринкова вартість колісного транспортного засобу Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] з урахуванням технічного стану, станом на дату оцінки становить 1076700 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна № 3568/25-1 від 25 квітня 2025 року, здійсненого ТОВ Центр оцінки власності «Парето», наданий представником позивача, ринкова вартість колісного транспортного засобу Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] становить 858300 грн. Суд бере до уваги звіт про оцінку колісного транспортного засобу наданий саме представником позивача, оскільки, як зазначалось вказаний автомобіль знаходиться у безпосередньому користуванні позивача, ним було надано оцінювачу реальні фото автомобіля (що підтверджується додатками до звіту), на яких зафіксовано реальний технічний стан автомобіля та повідомлено про його технічні характеристики, в тому числі пробіг, наявність пошкоджень, тощо. В свою чергу, відповідачка, за відсутності у неї у користуванні вказаного автомобіля, не могла повідомити точні характеристики автомобіля та його технічний стан, а отже оцінка здійснювалась на підставі подібних транспортних засобів без урахуванням особливостей автомобіля сторін. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц: «Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Таким чином з позивача на користь відповідача підлягає до стягненню частина вартості автомобіля Toyota RAV 4 2017 року виписку VIN [NUMBER] , виходячи із вартості транспортного засобу, визначено відповідно до звіту № 3568/25-1 від 25 квітня 2025 року, здійсненого ТОВ Центр оцінки власності «Парето», тобто у розмірі 429150 грн. Суд відхиляє доводи представника позивача, що відповідачці було передано 10000 доларів США за вказаний автомобіль, оскільки вказане не підтверджено жодними належними, достатніми та достовірними доказами та заперечувалось стороною відповідача. Стосовно автомобіля LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] суд зазначає таке. Як зазначалось вище, вказаний автомобіль був придбаний 11 квітня 2024 року шляхом укладання договору купівлі-продажу між ПП Леон-Поділля та [PERSON] за 1422000 грн. 11 квітня 2024 року [PERSON] була подана заява на реєстрацію вказаного транспортного засобу, який був 11 квітня 2024 року зареєстрований за нею, д.н.з. змінений на [NUMBER] . Позивач стверджує, що оскільки станом на 11 квітня 2024 року подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі, та враховуючи те, що вказаний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, в тому числі з доходу від підприємницької діяльності (збереження), такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. А отже, оскільки вказаним автомобілем користується відповідачка та наразі сторони розлучені, він має право на відшкодування половини вартості такого транспортного засобу. Відповідачка заперечувала проти того, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та просила суд у зустрічній позовній заяві визнати його її особистою власністю. Так на підтвердження факту того, що автомобіль є особистою власністю відповідачки нею до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу автомобіля від 6 квітня 2024 року № ГМ-GM1-6245, укладеного між ТОВ «Гранд Мотор» та [PERSON] , відповідно до якого продавець продає, покупець купує, а платник оплачує товар: автомобіль LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] за 1422000 грн. Платником у договорі зазначено « [PERSON] ». Вказаний договір укладений у простій письмовій формі та підписаний продавцем, покупцем та платником. Крім того, відповідачкою долучено до позову нотаріально посвідчену заяву [PERSON] , в якій він вказав, що з березня 2024 року [PERSON] здебільшого проживала з ним, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та вони разом їздили на відпочинок та проводили разом свята. У квітні 2024 року на честь дня народження [PERSON] він фактично придбав автомобіль LEXUS, модель NX 300Н, а [PERSON] у придбані цього транспортного засобу жодної участі не брав, автомобіль було придбано за особисті кошти [PERSON] . Відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] він повідомив про те, що є працівником ТОВ «Гранд Мотор» та 6 квітня 2024 року супроводжував угоду з купівлі-продажу автомобіля LEXUS, модель NX 300Н. Вказаний автомобіль придбаний за тристоронньою угодою [PERSON] для його майбутньої дружини [PERSON] . [PERSON] здійснював підготовку до придбання автомобіля: обирав модель, марку, комплектацію. На виконання договору кошти були сплачені [PERSON] . З [PERSON] від не знайомий, в укладанні договору він участі не брав. Суд не приймає до уваги як належні докази надані нотаріально посвідчені заяви [PERSON] та [PERSON] , оскільки статті 90-93 ЦПК України встановлюють спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи. Надання показів свідків, шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи. Такого порядку надання показань свідків як посвідчення їх заяв нотаріусом, цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено. Представником відповідача не заявлялось клопотання про допит [PERSON] та [PERSON] як свідків у справі, які будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, могли б підтвердити безпосередньо суду факти, викладені ними у їх письмових заявах та свідчення яких оцінювались би судом у сукупності з іншими доказами. Також суд зазначає, що трьохстороння угода - договір купівлі-продажу автомобіля від 6 квітня 2024 року укладена у простій письмовій формі та особи учасників, зокрема платника, офіційно установлено та перевірено не було, дані в договір вносились за повідомленням їх учасників. Також суд звертає увагу на ту обставину, що долучена копія трьохстороннього договору купівлі-продажу автомобіля датована 6 квітня 2024 року та укладена між ТОВ «Гранд Мотор» та [PERSON] , в той же час РСЦ МВС суду був наданий інший договір купівлі-продажу спірного автомобіля, який був укладений 11 квітня 2024 року між ПП «Леон-Поділля» як комісіонером та [PERSON] як покупцем, та договір комісії, укладений 10 квітня 2024 року між ТОВ «Гранд Мотор» як комітентом та ПП «Леон-Поділля» як комісіонером. При цьому, будь-які відомості про [PERSON] в договорі купівлі-продажу відсутні, враховуючи, що ним зазначено, що саме за його кошти було придбано спірний автомобіль. Серед іншого суд зазначає, що відповідач ставить вимогу про визнання спірного автомобіля її особистою власністю, проте не надала суду жодного доказ того, що спірний автомобіль був придбаний за її особисті кошти. Отже, враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, зважаючи на те, що саме на сторону, яка заперечує проти того, що вказане майно є спільною сумісною власністю покладено обов`язок доведення такого факту, з огляду на те, що спірний автомобіль LEXUS, модель NX 300Н був придбаний під час перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі, а відповідачкою не доведено суду належними та достатніми доказами факт придбання такого автомобіля за її особисті кошти, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль LEXUS, модель NX 300Н є спільною сумісною власністю подружжя та, відповідно, підлягає поділу, а отже в цій частині зустрічний позов не підлягає задоволенню. Стосовно визначення вартості спірного автомобіля та розміру коштів, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, суд зазначає. Як встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, автомобіль LEXUS, модель NX 300Н перебуває в користуванні саме відповідачки, шлюб між сторонами наразі розірвано, рішення набрало законної сили, доступу до автомобіля позивач не має та не має можливості користуватись ним на цей час. Відповідачка наразі перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі, що підтверджується долученою копією свідоцтва про шлюбі від 14 лютого 2025 року. Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу від 21 березня 2025 року здійсненого ТОВ «Оціночна компанія «Стейт Стріт» та надана суду представником відповідача, ринкова вартість колісного транспортного засобу LEXUS, модель NX 300Н становить 1202300 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна № 3568/25-2 від 25 квітня 2025 року, здійсненого ТОВ Центр оцінки власності «Парето», наданий представником позивача, ринкова вартість колісного транспортного засобу LEXUS, модель NX 300Н становить 1253500 грн. Суд бере до уваги звіт про оцінку колісного транспортного засобу наданий саме представником відповідача, оскільки, як зазначалось вказаний автомобіль знаходиться у безпосередньому користуванні відповідача, нею було надано оцінювачу реальні фото автомобіля (що підтверджується додатками до звіту), на яких зафіксовано реальний технічний стан автомобіля та повідомлено про його технічні характеристики, в тому числі пробіг, наявність пошкоджень, тощо. В свою чергу, позивач, за відсутності у його користуванні вказаного автомобіля, не міг повідомити точні характеристики автомобіля та його технічний стан, а отже оцінка здійснювалась на підставі подібних транспортних засобів без урахуванням особливостей автомобіля сторін. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню частина вартості автомобіля LEXUS, модель NX 300Н, VIN код [NUMBER] , виходячи із вартості транспортного засобу, визначено відповідно до звіту від 21 березня 2025 року, здійсненого ТОВ «Оціночна компанія «Стейт Стріт», тобто у розмірі 601150 грн. Стосовно доходів від підприємницької діяльності ФОП [PERSON] , суд зазначає таке. Відповідно до довідки ГУ ДПС в м. Києві [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 1 грудня 2021 року по теперішній час. Згідно поданої до контролюючого органу податкової звітності та даних ІКС за період з 1 листопада 2021 року до 30 серпня 2024 року ФОП [PERSON] задекларовано доходів на загальну суму 5856115,26 грн. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частини перша та друга статті 61 СК України). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню (частина третя статті 57 СК України). Отже, одним з об`єктів права спільної сумісної власності є доходи, одержані одним з подружжя, у тому числі й від здійснення підприємницької діяльності фізичною особою -підприємцем, які підлягають поділу між кожним з подружжя. Презумпцію спільної сумісної власності доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності має спростовувати саме відповідачка. Зазначену презумпцію вона не спростувала. Отже, її дохід від здійснення підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними. В той же час слід звернути увагу на те, що при поділі доходу від здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем необхідно враховувати, чи був він використаний проти волі іншого з подружжя та чи використаний в інтересах сім`ї. Якщо колишня дружина використала дохід від здійснення підприємницької діяльності на свій розсуд, проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховала його, такі кошти слід було б врахувати при поділі. Заперечуючи проти заявленої вимоги, представник відповідача вказував, що дохід від підприємницької діяльності відповідачки використовувався в інтересах сім`ї, для сплати коштів за навчання, відпочинок дітей, на щоденні потреби родини. На підтвердження чого до матеріалів справи були надані копії платіжних доручень щодо сплати, зокрема за навчання дітей у період до розірвання шлюбу. В свою чергу позивачем не було спростовано належними доказами факт не використання коштів на потреби родини, зокрема ним не було надано доказів того, що він був працевлаштований, отримував дохід, який використовувався на потреби родини, дітей, для вирішення побутових питань, а доходи від підприємницької діяльності виключно зберігались у готівковій формі в родині та не витрачались. Серед іншого суд зазначає, що доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є: дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг); винагороди за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування, агентськими договорами (без урахування транзитних сум) (пункти 292.1, 292.3, 292.4 статті 292 Податкового кодексу України). Позивач просить суд стягнути з відповідачки суму у розмірі 2928057,63 грн, що становить половину від 5856115,26 грн - доходу, отриманого відповідачкою від підприємницької діяльності за період з 2021 по 2024 роки. В той же час 5856115,26 грн сукупного доходу колишньої дружини за 2021-2024 роки складає загальну суму коштів, отриману в результаті реалізації товарів або послуг. Тобто ці кошти включають у себе не лише чистий прибуток підприємця, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України, але й кошти від собівартості виготовлення та реалізації продукції. У матеріалах справи відсутні інші відомості, аніж зазначені колишньою дружиною у довідках ДПІ та її податкових деклараціях за 2021 та 2024 роки, на підставі яких неможливо встановити чистий дохід колишньої дружини від здійснення нею підприємницької діяльності у вказаний період. Таким чином, враховуючи, що позивач не довів обґрунтованості вимоги про стягнення 2928057,63 грн доходу колишньої дружини від здійснення нею підприємницької діяльності, а також не спростував ту обставину, що дохід від підприємницької діяльності використовувались на потреби родини, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині судом не встановлено. Згідно зі статтю 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню, з урахуванням встановлених судом під час розгляду обставин та враховуючи викладене судом мотивування. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог первісного позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2560,49 грн, а враховуючи розмір задоволених позовних вимог зустрічного позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10709,96 грн. Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи приписи частини 10 статті 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8149,47 грн (10709,96 грн (з позивача на користь відповідача) - 2560,49 грн (з відповідача на користь позивача). На підставі викладеного,

Outcome: partial