Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до суду\~із вказаним\~позовом,\~у якому\~із урахуванням\~уточнених позовних\~вимог просила\~суд усунути\~їй перешкоди\~у розпорядженні\~власністю,\~а саме\~квартирою [ADDRESS] ,\~шляхом визнання\~незаконним та\~скасування обтяження\~«заборона на\~нерухоме майно»\~в Єдиному\~реєстрі заборон\~відчуження об`єктів\~нерухомого майна,\~реєстраційний номер\~обтяження:\~4247491.\~Також позивач\~просила зобов`язати Першу\~Львівську державну\~нотаріальну контору внести відомості про скасування обтяження. На обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Право власності набуто на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана квартира набута спадкодавцем [PERSON] у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 серпня 1997 року. Позивач вказує, що під час оформлення документів про право на спадкове майно приватний нотаріус повідомила, що на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , накладено обтяження «заборона на нерухоме майно». Зазначене обтяження накладене 11 серпня 1997 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою на підставі телефонограми. При цьому, відправника такої телефонограми не вказано. Зазначає, що вищевказане обтяження було накладено незаконно. Наявність такого обтяження порушує її права як власника майна, оскільки вона позбавлена можливості розпоряджатись належною їй квартирою, у зв`язку з чим, вона змушена звернутись до суду. Рух справи в суді. Позивач 14.07.2025 року звернулась до Личаківського районного суду м. Львова із вказаним позовом. Ухвалою Личаківського\~районного суду\~м.\~Львова від\~21.07.2025\~року позовну заяву [PERSON] до Першої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження майном направлено до Галицького районного суду м. Львова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 22.08.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 05.11.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог Ухвалою суду від 18.08.2025 року було прийнято заяву представника позивача про зміну предмета позову в редакції від 25.07.2025 року в цивільній справі № 461/150/25. Ухвалою суду від 12.11.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позиція сторін по справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив такий задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. У поданому відзиві проти позову заперечував повністю. Вказав, що Перша Львівська нотаріальна контора виконувала лише функцію реєстратора обтяження нерухомого майна і не несе відповідальності за інформацію, викладену обтяжувачем. Зазначив, що відповідачем у справах про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої був накладений арешт на майно у виконавчих провадженнях, а відтак Перша Львівська нотаріальна контора є неналежним відповідачем по справі. Представник третьої особи подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що позивач [PERSON] у\~2022\~році вже\~зверталась із\~позовом до\~Першої Львівської\~державної нотаріальної\~контори,\~Управління державної\~реєстрації юридичного\~департаменту Львівської\~міської ради\~в якому\~просила зняти\~заборону відчуження\~нерухомого майна\~та провести\~державну реєстрацію\~припинення обтяження\~речового права\~на нерухоме\~майно,\~а саме,\~на квартиру\~ [ADDRESS] .\~Рішенням Галицького\~районного суду\~м.\~Львова від\~28.03.2023\~року у\~задоволенні позову\~було відмовлено.\~Постановою Львівського\~апеляційного суду\~від 05.03.2024\~апеляційну скаргу\~позивачки залишено\~без змін.\~Вказала,\~що матір\~позивача набула\~у власність\~квартиру на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~№ І-60\~від 12.08.1997\~року,\~укладеного між\~нею [PERSON] \~та [PERSON] \~та [PERSON] .\~Після смерті\~матері \~власником вказаної\~квартири стала\~саме позивачка\~ [PERSON] .\~Відповідно до\~п.\~6\~договору продавці\~свідчать,\~що квартира\~до укладення\~договору не\~продана,\~не подарована,\~не заставлена,\~в спорі\~і під\~забороною не\~перебуває.\~Водночас,\~даний договір\~укладено 12.08.1997,\~а заборона\~на об`єкт\~нерухомого майна\~накладена 11.08.1997.\~Таким чином,\~продавці не\~мали права\~відчужувати квартиру\~ [PERSON] ,\~яку згодом\~у власність\~набула [PERSON] ,\~оскільки на\~час укладення\~договору діяла\~заборона відчуження.\~ Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено,\~що позивач [PERSON] с власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2022 року після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана квартира набута спадкодавцем [PERSON] у власність на підставі договору №1-60 купівлі-продажу квартири від 12 серпня 1997 року, засвідченого у Акціонерному товаристві «Львівська товарно-фондова біржа». На підставі цього договору [PERSON] ЛОДК «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видано реєстраційне посвідчення №004638 від 20 серпня 1997 року. 11.08.1997 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою накладено заборону на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Підстава обтяження телефонограма, без номера від 11.08.1997 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до листа завідувача Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області Кропельницької Н.І. №482/01-16 від 23.06.2025 року у 1997 році обов`язок щодо реєстрації обтяжень та ведення відповідної документації у м. Львові було покладено на Першу Львівську державну нотаріальну контору. Реєстрація даного обтяження була здійснена реєстратором Першої Львівської державної нотаріальної контори на підставі телефонограми, без номера від 11.08.1997 року. Крім того, у листі зазначено, що у зв`язку із вступом в дію 01.01.2013 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був створений Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. При цьому, був припинений доступ до Єдиного реєстру відчужень заборон нерухомого майна. Вказує, що оскільки заборона на вказану квартиру була зареєстрована не в результаті вчинення нотаріальної дії, то зняття такої заборони не нотаріальна, а реєстраційна дія, яку вчиняють державні реєстратори. Мотиви прийняття рішення судом. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до них документи, оцінивши надані докази вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Судовим розглядом було встановлена наявність юридичних перешкод у власника майна щодо розпорядження останнім. Так, 11.08.1997 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою накладено заборону на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] . Підстава обтяження телефонограма, без номера від 11.08.1997 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Поряд з цим, згідно вимог п. 2.1., 3.1, 3.2 Положення про єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження майна, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 травня 1997 р. за №194/1998 (яке було чинне на момент накладення обтяження від 11.08.1997 року) підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про заборони на відчуження та арешти об`єктів нерухомого майна, а також записів в алфавітну книгу заборон відчуження нерухомого майна є: а) накладення державним нотаріусом заборони на об`єкт нерухомого майна; б) повідомлення посадової особи виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів про накладення заборони на об`єкт нерухомого майна; в) повідомлення судових і слідчих органів про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна; г) повідомлення приватного нотаріуса, який посвідчив угоду, що буде підставою для накладення заборони на відчуження нерухомого майна. Органи та особи, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" і "г" пункту 2.1 цього Положення, надсилають реєструвальному органу повідомлення про накладені заборони чи арешти об`єктів нерухомого майна встановленого зразку не пізніше 3-х днів з моменту їх вчинення. електронною поштою. а також Повідомлення надсилаються на паперових носіях. Реєструвальний орган відмовляє у внесенні відомостей про заборони та арешти у Базовий реєстр, якщо подані документи не відповідають вимогам цього Положення. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, шо законодавством, яке діяло станом на день накладення обтяження на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , не було передбачено внесення відомостей про заборону та арешт майна на підставі телефонограм. Оскільки наявність такого обтяження порушує права позивача як власника майна, зокрема позбавляє останню можливості розпоряджатись належною їй квартирою, суд вважає за необхідне усунути [PERSON] перешкоди у розпорядженні власністю шляхом визнання незаконним та скасування обтяження, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Твердження представника відповідача про те, що Перша Львівська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем по справі є безпідставними з огляду на наступне. Так, на підтвердження своїх доводів, представник відповідача покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2025 року у справі №554/8004/16-ц, у якій зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. В той же час, згідно інформації, яка міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження, відкриті виконавчі провадження щодо позивача [PERSON] відсутні. Жодних доказів на підтвердження того, що обтяження на належну позивачу квартиру, були накладені в рамках виконавчого провадження, сторонами суду не надано. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, шо посилання представника відповідача на вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду є безпідставними, а відтак не можуть враховуватись судом при розгляді вказаної цивільної справи. Крім того, суд враховує, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Статтею 1 вищезазначеного Закону встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Відповідно до п.п. 1,2, 3 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Заявник - спадкоємець або уповноважена ним особа - у разі подання документів для державної реєстрації прав, що належали спадкодавцеві. Згідно з п.4 ст. 3 Закону до загальних засад державної реєстрації прав належить - внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Відповідно до ст. 4 Закону державній реєстрації прав підлягає, серед іншого, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості. Підпунктом 1 пункту 1 Закону визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять, в тому числі, Міністерство юстиції України та його територіальні органи. Крім того, відповідно до пп.2 п.1 ст. 10 Закону державним реєстратором є, серед іншого, є нотаріус. Таким чином,\~з урахуванням\~вищенаведених норм,\~суд приходить\~до переконання,\~що Першу\~Львівську державну\~нотаріальну контору\~слід зобов`язати внести відомості про скасування обтяження «заборона на нерухоме майно», а саме квартири [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Outcome: approved