Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства над дитиною [PERSON] , народженою нею [INFO] , та стягнення аліментів. На обґрунтування позову посилалася на те, що з лютого 2020 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. При реєстрації народження доньки запис про батька зроблений за вказівною матері, що відповідає вимогам ч.1 ст.135 СК України. Зазначає, що з [PERSON] розірвано стосунки з липня 2021 і з того часу сторони не підтримували будь-якого спілкування. Відповідач доньку [PERSON] жодного разу не бачив, не цікавиться її розвитком та здоров`ям, участі у вихованні не бере, в добровільному порядку відмовився подавати заяву про реєстрацію його як батька [PERSON] , що змусило позивача звернути до суду із цим позовом. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.10.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 16.12.2024 у справі призначено судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Чернівецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (м.Чернівці вул. Героїв Майдану,77Д) та попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Провадження у справі зупинено. 28.04.2025 поновлено провадження у справі у зв`язку із неможливість проведення вказаної вище експертизи через неявку до експертної установи [PERSON] 21.05.2025 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» (ЄДРПОУ 01985239, м.Дніпро, площа Соборна, 14) та попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Провадження у справі зупинено. 19.08.2025 поновлено провадження в справі в зв`язку із неможливістю проведення вказаної вище експертизи через неявку до експертної установи [PERSON] 02.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання про виклик свідків. Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Зокрема позивачка повідомила, що з 2020 року перебувала з відповідачем у стосунках та з грудня 2020 року вони почали проживати разом однією сім`єю. У серпні 2021 року сторони припинили відносини і в той момент позивачка була на 8 місяці вагітності. Після народження дитини відповідача вже поряд не було, тому його не зазначено батьком дитини. Три роки позивачка не зверталася до суду через відсутність фізичної можливості це зробити. У поза судовому порядку не пробувала врегулювати це питання з відповідачем. Відповідач надавав кошти після народження дитини, однак «без призначення платежу». Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, мотивує тим, що відповідач не може прибути до експертної установи через перебування на військовій службі на «бойовій позиції». Позивачка цим позовом лише хоче отримати право на виплати у разі його загибелі. У відповідача вже є двоє неповнолітніх дітей і визнання його батьківства щодо третьої дитини дало б йому право на звільнення з військової служби, однак відповідач цього не хоче. У 2020-2021 р.р. у сторін було декілька зустрічей, які мали характер «близьких». З січня 2024 по даний час відповідач бере участь у бойових діях. Представник третьої особи Дніпровського відділу ДРАЦС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ірина Бабенко скерувала до суду заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства, а розгляд справи провести без її участі. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні на момент призначення у справі двох молекулярно-генетичних експертиз відповідач [PERSON] перебував на військовій службі по мобілізації, що підтверджується довідкою № 1187 від 01.03.2025. Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань на час розгляду справи. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій. Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій. З довідки Військової частини [NUMBER] від 01.03.2025 № 1188 встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 14.01.2024 та 30.11.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області Бахмутський район. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що військова частина, в якій наразі проходить службу [PERSON] , переведена на воєнний стан та/або залучена до проведення антитерористичної операції на час розгляду цієї справи судом, також з наданих відповідачем доказів, не можливо встановити факт перебування його на теперішній час у зоні бойових дій. Окрім того, інтереси відповідача в судовому засіданні представляє адвокат Зіненко А.О., що свідчить про відсутність у відповідача реальних перешкод для реалізації своїх процесуальних прав у цій справі. Долученою до матеріалів справи довідкою № 1188 від 01.03.2025 підтверджено лише той факт, що [PERSON] в певний період, а саме з 14.01.2024 та 30.11.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ, а тому суд не вбачає наявності підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України. Проти розгляду справи по суті також не заперечувала і представник відповідача - адвокат Зіненко А.О.. Так, відповідно до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 12 5цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.10.2021 [PERSON] народилася [INFO] . Батьками дитина записано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч.1 ст.135 СК України). Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що запис про батька [PERSON] зроблено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері на підставі ст.135 СК України, оскільки матір [PERSON] на момент народження дитини не перебувала у зареєстровано шлюбі. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей щодо предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved