Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просила: - визнати неправомірними дії КП «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку встановленого згідно з проектом лічильника тепла та нарахування плати за комунальну послугу «централізоване опалення» в опалювальні сезони 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024 та 2024-2025 років без урахування щомісячних показників лічильника (заводський номер 50481996), що обліковує теплову енергію по квартирі [ADDRESS] ; - здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] , з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, встановленого в квартирі; - здійснити перерахунок нарахувань [PERSON] за теплопостачання з листопада 2019 року з урахуванням показників приладу обліку тепла (заводський номер 50481996) у квартирі [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 01.04.2015 у квартирі [ADDRESS] було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії типу SensoSTAR2 (заводський номер 50481996) за робочим проєктом, погодженим балансоутримувачем будинку та відповідним департаментом. Позивач наголосила, що вузол обліку був прийнятий на комерційний облік актами від 26.10.2015 та 21.05.2018, з визначенням міжповірочного інтервалу 4 роки, прилад пройшов періодичні повірки у 2019 та 2025, є придатним до застосування. Позивач зауважила, що з листопада 2019 року лічильник зник із електронного кабінету споживача, що унеможливило передачу показань; оператори їх не приймали, посилаючись на «зняття лічильника», при цьому будь-які документи про зняття з обліку чи повідомлення від відповідача відсутні. За твердженням позивача, технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку підтверджена актом обстеження від 04.11.2019, а відповідач не проводив обстеження системи теплопостачання будинку та не складав відповідних актів. Позивач вважає, що в листопаді 2019 року без її повідомлення про можливе зняття обліку приладу квартирного обліку тепла, без обґрунтування підстав, теплолічильник, проект якого пройшов погодження і прийнятий на облік КП «Київтеплоенерго», знятий з обліку неправомірно. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідач подав до суду відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Відповідач наголосив, що з 01.05.2018 на підставі рішень КМР та розпоряджень КМДА майно теплопостачання м. Києва передано КП «Київтеплоенерго», якому видано ліцензію на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідач зазначив, що Підприємство не є правонаступником ПАТ «Київенерго» і не несе відповідальності за дії чи бездіяльність останнього до 01.05.2018. За твердженням відповідача, у будинку за адресою: [ADDRESS] функціонує система опалення, в якій відбувається підключення опалювальних пристроїв від подавальних стояків вертикального типу, технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії відсутня. Стосовно зобов`язання здійснити перерахунок за теплопостачання відповідач зазначив, що договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем не укладався, рахунки за таку послугу підприємством не виставлялись. Наразі діють договори про надання послуг з централізованого опалення. Відповідач звернув увагу на роз`яснення Мінрегіону від 08.01.2019, відповідно до якого у будинках з вертикальною системою централізованого опалення вузли розподільного обліку не встановлюються; у таких випадках можливе застосування приладів-розподілювачів на опалювальних приладах, а не вузлів розподільного обліку. На думку відповідача, за таких умов врахування показань індивідуального вузла розподільного обліку, встановленого у квартирі позивача, є неможливим і суперечить вимогам законодавства та ДБН В.3.2-2-2009. Відповідач зауважив, що позивачем не надано належних доказів погодження проектної документації та введення вузла обліку в експлуатацію у порядку, чинному на момент встановлення (п. 7.2.31, п. 7.2.9 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, наказ Міненерго № 71; п. 19 Правил користування тепловою енергією, постанова КМУ № 1198), зокрема відсутні підписи теплопостачальної організації та компетентного органу на акті введення в експлуатацію. Відповідач наголосив на відсутності інформації щодо метрологічної повірки індивідуального засобу обліку позивача та зазначив, що за відсутності підтвердженого у встановленому порядку розподільного обліку та за умов вертикальної системи опалення нарахування здійснюються з урахуванням показань будинкового вузла комерційного обліку пропорційно опалюваній площі квартири відповідно до постанови КМУ № 630. На думку відповідача, врахування показань квартирного вузла розподільного обліку, встановленого за попереднього виконавця послуг, без підтвердження відповідності нормативним вимогам, призводило б до перекосів у розподілі теплової енергії щодо споживачів без індивідуальних засобів обліку. З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та покласти судові витрати на позивача. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву з наведених у ній мотивів. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2000. На замовлення позивача у 2015 році ТОВ «ПП ВІК» розроблено «Робочий проект обладнання вузла обліку теплової енергії» у квартирі [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] , на підставі робочого проекту обладнання вузла обліку теплової енергії, розробленого ТОВ «ПП ВІК», погодженого ТОВ «Житлобуд-1», встановлений вузол обліку теплової енергії «Sensostar2», заводський номер 50481996, що підтверджується Актом введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 01.04.2015. З вказаного акту вбачається, що теплолічильник пройшов повірку на заводі виробника та вказаний прилад занесений до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки за № У2645-08 та відповідає вимогам ДСТУ 3339-96 «Теплолічильники. Загальні технічні вимоги». Відповідно до Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вузол обліку теплової енергії «Sensostar2», заводський номер [NUMBER] прийнято на облік та опломбовано. 25.04.2019 встановлений в квартирі позивача теплолічильник пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, з якого вбачається, що він відповідає вимогам ДСТУ EN 1434. Вказане свідоцтво чинне до 25.04.2023. 24.06.2025 встановлений в квартирі позивача теплолічильник пройшов повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, з якого вбачається, що він відповідає вимогам ДСТУ 9109:2021. Вказане свідоцтво чинне до 24.06.2029. До 2019 року нарахування оплати за послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] , здійснювалось з урахуванням показань приладу обліку теплової енергії, що встановлений в квартирі. Проте, починаючи з опалювального сезону 2019-2020 років нарахування оплати за послуги з централізованого опалення здійснювались КП «Київтеплоенерго» з урахуванням показань внутрішньо будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі квартири, що не спростовується сторонами. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем), у даному випадку послуг з постачання теплової енергії, та фізичною особою (споживачем), урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання». Згідно з п. 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Так, відповідно до 6 Закону України «Про теплопостачання» державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. До прийняття порядку, яким мала бути встановлена процедура взяття на абонентський облік, а також здійснений перегляд інших нормативно-правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», діяли Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до абз. 2 пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Пунктом 29 Правил передбачено, що споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Згідно з вимогами абз. 5 п. 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку - комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Модель приладу - розподілювача теплової енергії визначається власником (співвласниками) будівлі за погодженням з виконавцем комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги. Усі опалювальні прилади при застосуванні вузлів розподільного обліку теплової енергії або приладів - розподілювачів теплової енергії обладнуються автоматичними регуляторами температури повітря у приміщенні відповідно до будівельних норм. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії. Пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. Згідно п. 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах. Відповідно до вимог Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. З огляду на те, що Порядок № 829 набрав чинності лише 24.10.2018, то положення та вимоги даного порядку мають застосовуватися з моменту набрання ним чинності, до нових відносин, які визначають процедуру встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії та не мають зворотної сили до вже встановлених лічильників, які були прийняті на облік. Відповідно до статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому, Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі № 756/2361/20 (провадження № 61-10724св21). Враховуючи, що зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника, суд вважає, що відповідачем КП «Київтеплоенерго» неправомірно знято з обліку встановлений в квартирі [ADDRESS] , прилад обліку теплової енергії та, як наслідок, неправомірно нараховано оплату за послугу з постачання теплової енергії без урахування щомісячних показників такого лічильника. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Аналізуючи зазначене суд уважає, що дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в належній на праві власності [PERSON] квартирі [ADDRESS] , та проведення нарахування їй оплати за комунальну послугу з постачання теплової енергії в опалювальні сезони протягом 2019-2025 років без урахування щомісячних показників лічильника (заводський номер 50481996), є неправомірними. З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони протягом 2019-2025 років без урахування щомісячних показників лічильника, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої хвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову за результатами розгляду судом (задоволено три немайнові вимоги), судовий збір за розгляд справи відповідно до розміру задоволених позовних вимог (1 211,20 грн х 3 = 3 633,60 грн) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved