Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

17 вересня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , в якому прохає стягнути із неї заборгованість за Кредитним договором № 27.01.2025-100001561 від 27 січня 2025 року у сумі 20044 гривні 16 копійок (а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено договір № 27.01.2025-100001561 про надання кредиту, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит, у сумі 20000 гривень, строком на 98 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 04 травня 2025 року. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом 1 першого чергового періоду користування кредитом зазначених у графіку платежів. Процентна ставка "Стандарт" стандартна фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.99% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Економ". Денна процентна ставка 0.99%. Відповідачкою 27 січня 2025 року було отримано кредитні кошти у розмірі 20000 гривень, а отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. Відповідачкою у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму: 4000 гривень від 09.02.2025 року; 500 гривень від 09.02.2025 року; 2532,50 гривень від 23.02.2025 року; 3200 гривень від 09.03.2025 року; 2739,98 гривень від 24.03.2025 року; 2439,98 гривень від 06.04.2025 року; 2739,98 гривень від 21.04.2025 року. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 20044 гривні 16 копійок, що складається із заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 17604 гривні 50 копійок, по процентам в розмірі 2439 гривень 66 копійок, які позивач прохає суд стягнути з відповідача разом із судовим витратами по справі у сумі 2422 гривні 40 копійок. Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 33), копія якої надіслана учасникам справи 24 вересня 2025 року (а. с. 34). 31 жовтня 2025 року на адресу суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», яким на адресу відповідачки направлялася копія ухвали суду від 24 вересня 2025 року, що в свою чергу є належним повідомленням. Станом на дату розгляду справи відповідачкою відзив на позовну заяву до суду не подано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, на підставі вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 січня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» направило відповідачці пропозицію (оферту) укласти Договір № 27.01.2025-100001561 про надання кредиту (а. с. 17-20). 27 січня 2025 року [PERSON] прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 27.01.2025-100001561 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а. с. 21-22). Так, судом встановлено, що зі своєї сторони ТОВ «Споживчий центр» направило відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Е329, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у Інформаційному повідомленні, що є додатком до кредитного договору (а. с. 22-та на звороті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 27 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Договір № 27.01.2025-100001561 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до вимог п. 3.1 Договору кредиту, ТОВ «Споживчий центр» надає Позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та комісію (якщо комісія встановлена договором). За умовами п. 3.3 вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах (дата надання/видачі, сума, строк, дата повернення, проценти, графік платежів) встановлених у Заявці (а. с. 17-20). Так,\~відповідно до\~вимог п.\~п.\~1-4,6,7,10,14,16\~Заявки (а.\~с.\~20-21):\~Дата надання/видачі\~кредиту \~27\~січня 2025\~року;\~Сума Кредиту:\~20000\~гривень;\~Строк,\~на який\~надається Кредит\~ 98\~днів з\~дати його\~надання;\~Дата повернення\~(виплати)\~кредиту \~04\~травня 2025\~року;\~Процентна ставка\~"Економ"\~ фіксована\~незмінна процентна\~ставка у\~розмірі 0.99%\~за 1\~(один)\~день користування\~Кредитом,\~яка застосовується\~протягом перших\~1\~чергових періодів\~користування кредитом,\~зазначених у\~графіку платежів,\~розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку.\~Процентна ставка\~"Стандарт"\~-\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~0.99%\~за 1\~(один)\~день користування\~Кредитом,\~яка застосовується\~протягом чергових\~періодів,\~наступних за\~черговими періодами,\~в яких\~застосовується процентна\~ставка "Економ",\~розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку.\~Денна процентна\~ставка \~0.99%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3000.45% . Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 39404 гривень. Загальні витрати за споживчим кредитом 19404 гривні. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 547.5 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми. Крім того, судом встановлено, що сторонами було погоджено та підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація обов`язкова для ознайомлення позичальником (а. с. 23-24 та на звороті). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 20000 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котрий Позичальником вказано в Заявці), що підтверджується довідкою ТОВ «УПР» № 49-1109 від 11 вересня 2025 року (а. с. 12). До теперішнього часу відповідачка свої зобов`язання за Кредитним договором № 27.01.2025-100001561 про надання кредиту належним чином не виконала. Відповідно до наданої позивачем Довідки-Розрахунку заборгованості за Договором № 27.01.2025-100001561, відповідачка за вищевказаним договором має заборгованість в розмірі 20044 гривні 16 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17604 гривні 50 копійок, суми прострочених платежів по процентах 2439 гривень 66 копійок (а. с. 13). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК\~України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК\~України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~207\~ЦК\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст.207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Так, приписами ч. 1 ст.\~12\~Закону\~України «Про електронну\~комерцію» визначено, що моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з вимогами п. 5 ч. 3 Постанови про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, цифровий власноручний підпис власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом. Як убачається зі змісту кредитного договору № 27.01.2025-100001561 від 27 січня 2025 року сторони узгодили те, що його підписання буде в електронному вигляді, в даному випадку шляхом введення одноразового ідентифікатора Е329, що був відправлений 27 січня 2025 року на телефон відповідачки 0678440044 та введений останньою 27 січня 2025 року. Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачкою не спростовано того, що вказаний кредитний договір нею був підписаний в електронному вигляді, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», а отже остання погодився зі всіма умовами та правилами даних договорів, умовами кредитування, графіком повернення, штрафами, пенею, відсотками за користування кредитними коштами. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачкою ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при винесені рішення суд керується розрахунком позивача відповідно до якого за відповідачкою по кредитному договору № 27.01.2025-100001561 рахується заборгованість в розмірі 20044 гривні 16 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17604 гривні 50 копійок, суми прострочених платежів по процентах 2439 гривень 66 копійок. Факт користування відповідачкою кредитними коштами з використання платіжного засобу не спростовано відповідачкою належними доказами. Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням кредитної картки та незаконну видачу кредитної карти на ім`я [PERSON] третім особам. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач виконав у повному обсязі вимоги закону щодо ознайомлення позичальника із паспортом споживчого кредиту, в якому вказані умови кредитування, що в свою чергу підтверджено відповідним підписом відповідачки при цьому остання, після укладення договору, користувалася наданими банком кредитними коштами, проте допустила систематичне прострочення погашення заборгованості по кредиту, у зв`язку з чим має перед позивачем заборгованість у загальному розмірі 20044 гривні 16 копійок , яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17604 гривні 50 копійок, суми прострочених платежів по процентах 2439 гривень 66 копійок. Суд зазначає, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким позивачем було надано відповідачці грошові кошти у розмірі 20000 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит, однак остання умови договору належним чином не виконує, а відтак право позивача порушено, та підлягає захисту у судовому порядку, яке він реалізував, звернувшись до суду, натомість відповідачка заявлені позивачем вимоги не спростувала. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість за кредитним договором № 27.01.2025-100001561 від 27 січня 2025 року в розмірі 20044 гривні 16 копійок , яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17604 гривні 50 копійок, суми прострочених платежів по процентах 2439 гривень 66 копійок. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 27.01.2025-100001561 від 27 січня 2025 року в розмірі 20044 гривні 16 копійок , яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17604 гривні 50 копійок, суми прострочених платежів по процентах 2439 гривень 66 копійок. Понесені позивачем судові витрати суд стягує з відповідачки на користь позивача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved