Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 11 червня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №Z06.00408.004012810. За умовами договору банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 33\~730,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, має заборгованість у розмірі 81\~200,07 грн. 19 грудня 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023, згідно з умовами якого останній набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за договором №Z06.00408.004012810. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав, а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги до відповідача за договором №Z06.00408.004012810. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному розмірі та судові витрати по справі. Процесуальні дії у справі. 26 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 29 серпня 2025 року судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки. 01\~вересня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 24 жовтня 2025 року витребувано докази. 05 листопада 2025 року надійшли витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Відповідач направила відзив, де просить у позові відмовити, оскільки позивач не надав належних доказів укладення саме нею кредитного договору, а також підтвердження правильності та законності нарахованих сум. Вказує, що відсутні розрахункові документи, які підтверджують розмір заборгованості. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просить розглянути справу без її участі. \~ \~ \~ \~Представником позивача подано відповідь на відзив, де вказує, що сукупність таких доказів як: кредитний договір, заява-анкета, копія паспорта з підписом, договір страхування та виписка по рахунку підтверджує факт і законність укладення кредитного договору у письмовійформі, відповідно до вимог статей 205, 207, 10541055 Цивільного кодексуУкраїни. Власноручне проставлення підписів на кожному документі свідчить про наявність волі відповідача. Вказує, що надані банком виписки за картковим рахунком позичальника підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Також зазначає, що строки позовної давності необхідно відраховувати окремо за кожним платежем згідно з графіком щомісячних платежів. Як видно з виписки про рух коштів, [PERSON] належним чином не виконувала зобов`язання по договору та останній платіж нею був здійснений 08 липня 2020 року.Обрахунок строку позовної давності не підпадає під регулювання ЦПК України, а визначаються у ст.ст. 257, 258 ЦК України. Зокрема продовження позовної давності передбачено у пункті 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України. Відповідно\~до ст.\~247\~ЦПК України,\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. 11 червня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z06.00408.004012810, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 33\~730,00 грн, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (п. 1.1 Договору). Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника (п. 1.2 Договору). Згідно із п.1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (Маржу Банку). Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління Банку становить 9,5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99% (п.1.4. Договору). Пунктом 1.11 Договору встановлено, що позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. У паспорті споживчого кредиту значиться, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,95% щомісячно від початкової суми кредиту. Згідно із пунктом 5.2. кредитного договору, договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, що підтверджується доданою до матеріалів справи Ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 11 червня 2018 року. З виписки по особовому рахунку за період з 11 червня 2018 року по 19 грудня 2023 року видно, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за кредитним договором. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року, наданої АТ «Ідея Банк», заборгованість відповідача за кредитом становить 81\~200,07 грн., з яких: 30 226,50 грн - заборгованість за основним боргом, 20 098,87 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 30\~874,70 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу №19/12-2023 клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладення цього договору (п.2.2. Договору факторингу №19/12-2023). Згідно платіжної інструкції від 20 грудня 2023 року № 45 ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» сплатило на користь АТ «Ідея Банк» кошти згідно договору факторингу від 19 грудня 2023 року № 19/12-2023. Відповідно до реєстру боржників №2 від 19 грудня 2023 року до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00408.004012810 на загальну суму 81\~200,07 грн. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» передав (відступив), а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги до боржника за кредитним договором №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року. На виконання вимоги даного договору, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» перерахувало на рахунок ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» 11\~861 032,61 грн, та відповідно були здійснено передачі реєстру боржників. Під час складання реєстру боржників №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року була допущена технічна помилка, а саме помилково зазначено номер договору факторингу як №21/12-2023 від 21 грудня 2023 року. 05 березня 2025 року ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було підписано Акт №44 про відсутність взаємних претензій, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що допущена технічна помилка не впливає на дійсність та не скасовує факт переходу права вимоги, оформленого згідно з підписаним реєстром боржників №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року Відповідно до п.6 Акту №44 Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було змінено назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМА ФАКТОРІ» Договори факторингу, внаслідок укладення яких позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинними та перед судом заінтересованими особами питання про визнання їх недійсними не порушувалося. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за банком можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту сплачувались не належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Безпідставним є доводи відповідача щодо відсутності боргу по кредиту та його погашення, оскільки відповідачкою отримано кредит в сумі 33 730,00 грн за кредитним договором №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 11 червня 2018 року та випискою по особовому рахунку за період з 11 червня 2018 року по 19 грудня 2023 року, і зобов`язання за цим договором є невиконаними. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі №342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Презумпцію правомірності укладеного договору №Z06.00408.004012810 від 11\~червня 2018 року відповідачем не спростовано, отримання коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а факт користування коштами та часткове погашення заборгованості відповідачем - випискою по рахунку за період з 11 червня 2018 року по 19\~грудня 2023 року. Також, на підтвердження суми заборгованості позивачем надано детальний розрахунок. Контрозрахунок відповідачем надано не було. Щодо стягнення оплати за обслуговування кредиту суд зазначає таке. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6\~вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст. 549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. З урахуванням встановленого, суд вважає, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на таке. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п. 5.2 кредитного договору №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року, цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Верховний Суд України в постанові від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) сформував правову позицію, згідно з якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання, 1 неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ набрав чинності 02\~квітня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (в редакції станом на дату звернення до суду - 26 серпня 2025 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24\~лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Так, судом встановлено, що строк кредитування за кредитним договором №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року року становить 60 місяців. При цьому, за умовами підпункту 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 50 щомісячних внесках включно до 11 дня/числа кожного місяця, згідно з Графіком щомісячних платежів. Підпунктом 5.5 кредитного договору, сторони погодили, що строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредитної заборгованості, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до виписки з рахунку [PERSON] , останній платіж за кредитним договором №Z06.00408.004012810 від 11 червня 2018 року відповідач здійснила 08 липня 2020 року. Відтак, врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 08 липня 2023 року, при цьому, у вказаний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого Законом строку позовної давності. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та оскільки судом встановлено порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, суд вважає,\~що позовні вимоги є обґрунтованими в частині стягнення 30\~226,50 грн заборгованості за тілом кредиту, 20\~098,87 грн заборгованості за відсотками, а тому підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 876,66 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ КУРС» укладено договір про надання правничої допомоги №02-24. Позивачем на підтвердження понесених витрат надано Акт №1 прийому-передачі наданої правничої допомоги від 24 липня 2025 року, відповідно до якого проведено консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду позовної заяви до [PERSON] , розмір винагороди становить 7\~000,00 грн. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло Отже з відповідача на користь позивача, враховуючи часткове задоволення позову, підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4 338,39 грн. \~ \~ \~ \~ З огляду на викладене та

Outcome: partial