Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

10 липня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви зазначала, що заявнику [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 23.02.2000 року. Однак, в договорі купівлі-продажу квартири посадовою особою було допущено описку, а саме прізвище заявника (як покупця) вказано « [PERSON] » замість належного « [PERSON] », як зазначено в її документах. У зв`язку з необхідністю вчинення нотаріальних дій та внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник звернулася до органу державної реєстрації прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію, проте їй було відмовлено в зв`язку з тим, що через помилку в прізвищі заява вважається поданою неналежною особою. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою. Ухвалою судді від 24.07.2025 року заяву [PERSON] , - залишено без руху та встановлено заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 5 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду, 01.08.2025 року заявником подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків разом з довідкою, що підтверджує місце проживання заявника в Київському районі м. Одеси. Таким чином, недоліки заяви усунено. Ухвалою судді від 04 серпня 2025 року відкрито окреме провадження по цій цивільній справі та призначено судове засідання на 09.10.2025 року на 11.00 год. У зв`язку з неявкою заявника, судове засідання призначене на 09.10.2025 року на 11.00 год., було відкладено до 12.11.2025 року до 11.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання, призначене на 12.11.2025 року заявник не з`явилася; 07.11.2025 року засобами поштового зв`язку надійшла заява про розгляд справи без участі заявника, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представники заінтересованої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, 08.08.2025 року, через систему «Електронний суд», звернулася з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати загальною площею 28,0 квадратних метрів, у тому числі жилою 16,9 квадратних метрів, [PERSON] продала, а [PERSON] купила указану квартиру. Договір посвідчено 23.02.2000 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою Іммою Олексіївною. Згідно Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 466/01-02, від 12.03.2025 року, зазначено, що до 01 січня 2013 року, квартира [ADDRESS] зареєстровано: [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Богатовою І.О. приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області від 23.02.2000 р. в реєстрі за № 559. В КП «БТІ» зареєстровано 25.02.2000 р. в кн. 10 за реєстровим № 14. Станом на 04.01.2000 р. загальна площа 28,8 кв. м (загальна площа з урахуванням балкону із знижувальним коефіцієнтом, загальна площа без урахування балкону з коефіцієнтом 28,0 кв.м), житлова площа 16,9 кв. м. квартира [ADDRESS] . Загальна площа змінена за рахунок коефіцієнту балкону, що не є самочинним, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, зареєстрована наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 (пункт VI «Підрахунок площ об`єктів»). Згідно Рішення від 23.06.2025 року №79572174 Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] , Юридичний департамент Одеської міської ради, Одеська обл., розглянувши заяву від 18.06.2025 за реєстраційним номером 67512747, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою, а саме заявником: [PERSON] , заявлено на проведення державної реєстрації права власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] . До заяви додано договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Богатова І.О. 23.02.2000 р. за № 559, згідно якого покупцем відповідного об`єкту нерухомого майна є [PERSON] . На підставі викладено, відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Красноармійським МВУМВС України в Донецькій області, від 19.12.2000 року зазначено ім`я заявника [PERSON] , [INFO] . Місце реєстрації проживання вказано: [ADDRESS] , з 04.03.2000 року. Згідно Довідки від 13.09.2024 року №5106-5003448125 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] . Фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно копії картки платника податків ім`я заявника зазначено [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до\~ст. 293 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 п. 5\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12\~Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6\~ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей\~203,\~275 ЦПК\~(за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Проаналізувавши п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст.\~315\~ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Розбіжності у написанні прізвища заявника виникли, ймовірно, внаслідок помилки. Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об`єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності документу [PERSON] . Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved