Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

01 вересня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява підписана та подана до суду представником позивача адвокатом Кашаповою В. О. Позов обґрунтовано тим, що сторони одружилися 25 липня 2012 року, шлюб між ними зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що вона впродовж тривалого часу не має почуття безпеки в цьому шлюбі, внаслідок чого в червні 2025 року прийняла рішення про необхідність розірвання шлюбу. Також повивач повідомляє, що вона в літку 2025 року відвідувала терапевтичні сесії з психологом, за результатами яких вона впевнилась у своєму рішенні про розірвання шлюбу, оскільки відновлення сімейного життя з відповідачем є для неї неможливим. На підставі наведеного позивач просить розірвати шлюб, укладений 25 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, зокрема, витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 05 вересня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, попередньо заявила про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, заявою від 15 вересня 2025 року повідомляє про визнання ним позову в повному обсязі та просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що 25 липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 930. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на прізвище чоловіка [PERSON] . Наведене підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 25 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Також установлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст. 55 СК України). Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4\~ст.\~56\~СК\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до\~ст.\~105\~ч.\~3\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя (ч. 1\~ст. 112 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2\~ст. 112 СК України). Суд установив, що сторони примиритись не бажають, наполягають на розірванні шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. При вирішенні спору суд ураховує, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи характер відносин, які склалися в цій сім`ї, та з врахуванням вимог ст.ст.\~24,\~55,\~56 СК України, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч. 2\~ст.\~114\~Сімейного\~Кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2\~ст. 115 СК України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Питання про повернення позивачу з державного бюджету сплаченого судового збору врегульовано ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та може бути вирішено судом на підставі відповідного клопотання. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання стягнення судових витрат та з врахуванням визнання позову відповідачем, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 605,60 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Суд ураховує, що сторона позивача ані до позовної заяви, ані на дату розгляду справи не надала договору про надання позивачу правничої допомоги адвокатом, а також не надала відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості. Суд ураховує, що витрати сторони на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості дійти переконливого висновку про реальне понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у матеріалах цієї справи відсутнє належне документальне підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу, а тому підстав для розподілу витрат на правничу допомогу адвоката відсутні.

Outcome: approved