Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Позов мотивує тим, що 08.08.2017 року між [PERSON] (далі - позивач) та [PERSON] (далі - відповідач) зареєстровано шлюб Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 453. За час перебування у шлюбі було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1747267332109, дата державної реєстрації: 17.01.2019 року. Право власності зареєстровано за [PERSON] . З серпня 2022 року спільним майном [PERSON] не має змоги користуватися, оскільки відповідач вважає, що спільна квартира є лише його особистою власністю, тому він розпоряджається нею на власний розсуд та унеможливлює там проживання позивачки. Даний об?єкт нерухомості є неподільною квартирою з одним входом і неможливістю облаштувати інший. Також в квартирі лише одна кімната та кухня, які неможливо роз?єднати окремо. Користування цією квартирою спільно з відповідачем неможливе через його там постійне проживання та користування у особистих цілях. Згідно довідки Фонду державного майна України про оціночну вартість від 15.02.2023 року №201-20230215-0005522361 оціночна вартість спільного майна становить 2138312,32 грн. 3 огляду на викладене, просить суд: здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в сумі 1069156,16 грн., що становить: 1/2 вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1747267332109, дата державної реєстрації: 17.01.2019 року та суму судових витрат. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2023 року було передано дану справу судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою від 24 квітня 2023 року було відкрито загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна. Від представника відповідача [PERSON] 03.05.2024 року до суду надійшла заява про долучення доказів, в якій зазначив, що відповідач не заперечує проти поділу майна, набутого за час шлюбу, в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя спірної квартири. Однак, відповідач заперечує в частині стягнення з останнього грошової компенсації за частку ринкової вартості спірної квартири в сумі 1 069 156,16 грн. Вказав, що позивач визначаючи грошову компенсацію за частку спірної квартири, посилається лише довідку про оціночну вартість об?єкта нерухомості, яка була сформована без огляду спірної квартири та без надання відповідних фотознімків спірної квартири. Долучив довідку про середню ринкову вартість, майна, складену 26 лютого 2024 року ТОВ «КА «Святозаров та партнери», згідно якої вартість спірної квартири становить 1 888 960,00 грн. Отже, грошова компенсація за 1/2 частку ринкової вартості спірної квартири становить 944 480,00 грн. Ухвалою суду від 21 травня 2024 року було роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна та виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.07.2024 року цивільну справу було передано судді Шестопаловій Я.В. та присвоєно єдиний унікальний номер № 367/6451/24. Від представника позивача [PERSON] 30.09.2024 року до суду надійшла заява про долучення доказів, до якої долучила Звіт про ретроспективну оцінку майна від 26.09.2024 року. Ухвалою від 16 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 30.10.2025 року, на підставі ст. 241 ЦПК України, суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 242 ЦПК України. У судовому засіданні від 30.10.2025 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У судовому засіданні від 30.10.2025 року представника відповідача [PERSON] заперечував щодо розміру грошової компенсації за частку спірної квартири в сумі 1 069 156,16 грн., просив визначити розмір грошової компенсації за частку спірної квартири в сумі 944 480,00 грн. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши докази, після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 244 ЦПК України, повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 453. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21\~травня 2024\~року у справі № 367/1188/23 шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1747267332109, дата державної реєстрації: 17.01.2019 року. Право власності зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №323006234 від 16.02.2023 року. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-цпровадження № 14-108звц21). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії,згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 N 11). Враховуючи, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження ті обставини, що спірне майно придбано сторонами під час сумісного проживання в шлюбі, тому суд, дотримуючись рівності часток подружжя та враховуючи неподільність кожної окремої речі, що підлягають розділу між сторонами, вважає можливим здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 вартості житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв. м., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1747267332109, дата державної реєстрації: 17.01.2019 року. Щодо вартості майна, яке підлягає розділу між сторонами, суд вважає зазначити наступне. Згідно Звіту про ретроспективну оцінку майна однокімнатної квартири загальною площею 50,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , складеної ТОВ «Проектно консалтингова група», що долучений представником позивача, вартість об`єкта оцінки становить 2\~132\~481,00 грн.. що еквівалентно 58\~315 дол. США. Водночас, згідно довідки про середню ринкову вартість, майна, складеної 26 лютого 2024 року ТОВ «КА «Святозаров та партнери», долученої представником відповідача, вартість спірної квартири становить 1 888 960,00 грн. 06 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 199/291/21, провадження № 61-932св22 (ЄДРСРУ № 110231642) вказав, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такої ж думки притримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 753/1902/21, провадження № 61-12953 св 22 (ЄДРСРУ № 110692440). Тобто, оцінку вартості майна при його поділі між подружжям слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, тобто без врахування початкової вартості майна. У свою чергу, в судовому засіданні сторонам судом було роз`яснено право заявити клопотання про проведення судової незалежної експертизи для визначення ринкової вартості спірної квартири. Натомість, ані стороною позивача, ані стороною відповідача такого клопотання заявлено не було. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону. Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10, частина перша статті 11 Закону України Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). У частині першій статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Згідно із частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), також є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватись відповідно до Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання. Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки. Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту № 1). За змістом пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. Відповідно до пункту 15 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2021 року по справі № 461/4240/17, викладено висновок про те, що експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвести до реалізації описаного та арештованого нерухомого майна за заниженою ціною. Зі Звіту про ретроспективну оцінку майна однокімнатної квартири загальною площею 50,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , складеної ТОВ «Проектно консалтингова група», вбачається, що оцінка вартості спірної квартири була проведена за допомогою порівняльного підходу, який базується на порівнянні ринкової вартості подібних до оцінюваного об?єктів і може мати застосування в умовах добре сформованого ринку нерухомості. Однак, вищевказаний Звіт немає доказів того, що оцінювач проводив огляд нерухомого майна для його об`єктивної оцінки. Відтак, під час проведення оцінки ТОВ «Проектно консалтингова група» однокімнатної квартири загальною площею 50,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , оцінювачем було порушено положення Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, що виключає можливість суду взяти до уваги даний звіт про оцінку майна для визначення ринкової вартості спірної квартири. Разом з тим, з довідки про середню ринкову вартість, майна, складеної 26 лютого 2024 року ТОВ «КА «Святозаров та партнери», вбачається, що без ознайомлення з об`єктом оцінки та без ідентифікації об`єкта оцінки, неможливо провести оцінку майна. А, отже, оцінювачем ТОВ «КА «Святозаров та партнери» [PERSON] було проведено огляд спірної квартири та визначено середню ринкову вартість однокімнатної квартири загальною площею 50,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , у сумі 1\~888\~960,00 грн. Отже, в даному випадку належним доказом ринкової вартості спірної квартири є довідка про середню ринкову вартість, майна, складеної 26 лютого 2024 року ТОВ «КА «Святозаров та партнери». Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість здійснення поділу спільного майна подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,7 кв.м., в сумі 944 480,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial