Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

27.06.2023 до Балаклійського районного суду Харківської області за підсудністю з Комінтернівського районного суду м. Харкова за ухвалою від 06.06.2023 надійшов вказаний позов, в якому представник позивача - адвокат Яцишин А.В. просив стягнути з нього на користь позивача борг за договором позики у розмірі 2472 доларів США, з яких 2400 доларів США - загальна сума заборгованості, 72 долари США - три проценти річних від простроченої суми за період з 21.09.2021 по 19.05.2023, та судовий збір. Позов обґрунтований тим, що 21.09.2020 відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 2400 доларів США та зобов`язався повернути їх до 21.09.2021, про що надав позивачу боргову розписку. Однак дотепер грошові кошти відповідачем добровільно не повернуті. Тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. На неодноразові вимоги повернути кошти відповідач не реагує. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, також просив стягнути три проценти річних від простроченої суми (а.с. 1-3). 21.05.2024 вказаний позов було задоволено частково за заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області (а.с. 69-71), яке за ухвалою від 29.01.2025 було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 117-118). У своїй заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача адвокат Єланський О.Г. посилався на те, що додана до матеріалів справи розписка була написана відповідачем на виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля FORD FOCUS, який належав чоловіку позивача. На виконання умов договору ним було надано позивачу 1600 доларів США, в якості завдатку, а на решту коштів була написана розписка У зв`язку з неможливістю відповідача виплатити повну суму вартості автомобіля його було повернуто позивачу, а вона натомість повернула йому частину завдатку у сумі 600 доларів США. Розписку не повернула. Тому просив у позові відмовити. Зазначив, що у дійсності прізвище відповідача « [PERSON] ч», а не так, як зазначено в матеріалах справи та рішенні суду «Горпиніг» (а.с. 98-99, 107-108). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 09.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Єланського О.Г. про зупинення провадження у справі (а.с. 177-178). Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 29.07.2025 закрито підготовче провадження та справу було призначено до судового розгляду (а.с. 177-178). В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про визнання обов`язкової участі позивача у судовому засіданні для з`ясування зазначених відповідачем обставин, яке підтримав відповідач. Суд на місці постановив відмовити у заявленому клопотанні про визнання обов`язкової явки позивача у судове засідання для надання пояснень, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 211 ЦПК України позивач реалізував своє право на участь у судовому засіданні шляхом подання його представником клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Крім того сторона відповідача не заявляла такого клопотання у підготовчому провадженні, поважних причин цьому наведено не було. Натомість представником відповідача було подано клопотання про проведення підготовчого засідання у справі 29.07.2025 за їх відсутності та призначення справи до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 186, 188). Представник позивача просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с.\~184). Відповідач в судовому засіданні стверджував, що позивач вводить суд в оману щодо фактичних обставин справи. Пояснив, що хотів купити у позивача автомобіль, за який одразу заплатив 1600 доларів США, а на залишок суми у розмірі 2400 доларів США написав боргову розписку. Однак решту суми за автомобіль так виплатити і не змін, тому автомобіль повернув позивачу, а боргову записку забрати забув. Посилався на те, що предметом розписки були не грошові кошти, а автомобіль, який він збирався купити у позивача. Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя. Зазначив, що з даним питанням до правоохоронних органів не звертались, оскільки відповідач не думав, що позивач скористається борговою розпискою, яку він забув у неї забрати. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. 21 вересня 2020 року між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого останній взяв в борг у позивача 2400 доларів США, які зобов`язався повернути до 21 вересня 2021 року. Вказаний договір сторонами був оформлений письмово у вигляді розписки відповідача, в яких зазначені сума грошових коштів, взятих ним у борг у позивача, та строк, в який він зобов`язався повернути позику (а.с.\~60). Відповідно до ч.\~1 ст.\~1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст.\~1047 ЦК України розписка позичальника є документом, що підтверджує факт укладення договору позики. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №\~6-1967цс15 та у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №\~524/4946/16-ц (провадження №\~61-20376св18). Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~263\~ЦПК України\~при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного Суду. Зі змісту розписки, оригінал якої представником позивача було надано суду та яка знаходиться в матеріалах справи, вбачається отримання 21.09.2020 відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 2400 доларів США, саме у борг, та встановлення обов'язку відповідача повернути грошові кошти позивачу до 21.09.2021. Відповідно до ст.\~545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Судом встановлено, що оригінал боргової розписки перебував у позивача, розписок про повернення позивачу боргу відповідачем суду не надано, що в розумінні ст. 76-78 ЦПК України було б допустимими та належними доказами виконання відповідачем своїх боргових зобов`язань. Разом з тим відповідач з позовом не погодився, стверджуючи, що позивач вводить суд в оману щодо справжньої правової природи наданої розписки. Посилався на те, що вона була написана в якості забезпечення сплати решти вартості автомобіля, який він збирався купити у позивача, однак не зміг одразу сплатити його повну вартість. Тобто вказану суму коштів він у борг не брав. Тим більш, у зв`язку з тим, що він так і не зміг виплатити залишок коштів за автомобіль, автомобіль ним було повернуто позивачу. При цьому боргову розписку він не забрав. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1 і 2\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Заперечення сторони відповідача зводяться до невизнання змісту вказаної розписки, предметом якої були не грошові кошти, взяті у борг, а залишок від грошової суми за купівлю автомобіля, який він повинен був сплатити, однак внаслідок неможливості їх сплати автомобіль було ним повернуто позивачу. Тому відповідач вважає, що у нього відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, в тому числі, за вказаною борговою розпискою, оригінал якої він просто не забрав у позивача після повернення їй автомобіля. А позивач, в свою чергу, скористалась цим, та подала вказаний позов. Проте на підтвердження своїх заперечень стороною відповідача у встановленому законом порядку не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, в тому числі у вигляді судових рішень, що набрали законної сили, щодо встановлення факту шахрайства з боку позивача, введення в оману відповідача тощо. Сторона позивача до правоохоронних органів з цього приводу також не зверталась, про що зазначили у судовому засіданні, хоча з дня подачі позовної заяви 24.05.2023 пройшло вже майже два з половиною роки. Тобто, відповідачем не доведено, що він не брав у борг грошові кошти, як зазначено у борговій розписці, а розписку написав на виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тим більше, відповідач не заперечує складання вказаної розписки та сам підтверджує, що вказані в ній грошові кошти не були ним повернуті, у тому числі у визначений у ній строк. Нормою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.\~526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.\~530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Власник, за встановленими законом виключеннями, не може бути позбавлений права власності, змістом якого є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст.\~41 Конституції України, ст. 316-317, 319, 321 ЦК України). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу відповідач у тому числі порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.\~1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.\~5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У статті 1 Протоколу №\~1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.\~41 Конституції України. Але в порушення цих норм, позивач позбавлена права користуватися своїм майном. В даному випадку її майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту не повернув. Згідно із ч.\~1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (п.\~5 ч.\~2 ст.\~16 ЦК України). Разом з тим, особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у ст.\~49 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.\~3 вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами 1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. За змістом статей 192 та 524 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню. Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки. Позивачем було виконано зобов`язання за договором позики в іноземній валюті - в доларах США, тому саме ця валюта підлягає стягненню. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Аналогічна правова позиція викладена у постанові та окремій думці Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018, справа №\~761/12665/14-ц. З розписки вбачається, що загальна сума грошових коштів, що підлягають поверненню до 21.09.2021, становить 2400 доларів США, та складається із суми боргу - 2400 доларів США. Разом з тим, у своєму позові позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 21.09.2021 по 19.05.2023, що становить 72 долари США. Згідно із ч.\~2 ст.\~625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022 №\~64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією РФ, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому продовжений до 03 лютого 2026 року включно. Таким чином, за прострочення відповідачем грошового зобов`язання підлягають стягненню з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 21.09.2021 по 23.02.2022, розмір яких становить 30,77 доларів США, виходячи з наступного розрахунку: Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти 21.09.2021\~-\~31.12.20211022\~400,003,000%20,12 01.01.2022\~-\~23.02.2022542\~400,003,000%10,65 Разом156 30,77 Внаслідок часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial