Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У лютому 2025 року позивач виконуючий обов`язки керівника Голосіївської окружної прокуратури міста Києва О. Авраменко (а.с.191), діючи в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Наш Дім» (далі - ДП «Наш Дім»), [PERSON] , в якому просить: 1) визнати недійсним з моменту укладення інвестиційний договір від 27 вересня 2002 року № 24 на проведення ремонтних робіт нежитлової будівлі літ. «А» у житловому будинку [ADDRESS] , підписаний між державним підприємством «Наш Дім» в особі директора Хоменка Анатолія Семеновича та [PERSON] ; 2) скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашкова А. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26 липня 2019 року, індексний номер: 47976704 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю літ. «А» у житловому будинку [ADDRESS] ,загальною площею 372,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000); 3) витребувати від [PERSON] на користь Держави в особі Фонду державного майна України нерухоме майно, а саме: будівлю літ. «В», загальною площею 376, кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] , яка зареєстрована як нежитлова будівля літ. «А» по [ADDRESS] , загальною площею 372,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000); 4) стягнути судові витрати стягнути на користь Київської міської прокуратури. В обґрунтування позову зазначено, що наказом Міністерства промислової політики України від 28 грудня 1999 року № 443 на базі рухомого та нерухомого майна відокремленого структурного підрозділу Київського заводу «Радар» створено ДП «Наш Дім»; пунктом 2 наказу затверджено Статут ДП «Наш Дім»; пунктами 3,5 наказу по посаду виконувача обов`язків директора ДП «Наш Дім» призначено Хоманка Анатолія Семеновича, наказано прийняти на баланс до статутного фонду ДП «Наш Дім» майно Київського заводу «Радар» згідно із додатком № 1, зокрема гуртожиток по [ADDRESS] за актом приймання-передачі від 01 січня 2000 року. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 червня 2010 року, справа № 50/371-б, порушено провадження про визнання ДП «Наш Дім» банкрутом. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 січня 2012 року, справа № 50/371-б, розпочато процедуру санації. Ухвалою суду від 15 вересня 2015 року останнім керуючим санацією підприємства призначено Козловську Д. В. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408 «Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності» та акта приймання-передачі від 24 жовтня 2014 року, цілісний майновий комплекс ДП «Наш Дім» передано із сфери управління Міністерства промислової політики України до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (на даний час - Міністерство економіки України). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2019 року справа № 50/371-б, процедуру санації ДП «Наш Дім» припинено у зв`язку із виконанням плану санації. Крім того, вказаною ухвалою суду припинено повноваження керуючого санацією арбітражного керуючого Козловської Д. В., а провадження у справі № 50/371-б - закрито. Згідно з проведеною інвентаризацією основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, розрахунків та інших статей балансу ДП «Наш Дім» за 2019 рік житловий будинок (гуртожиток) по вул. Набережно-Корчуватська, 56/66 кор. А та житловий будинок (гуртожиток) по [ADDRESS] перебували на балансі державного підприємства. У інвентаризаційному описі необоротних активів від 25.11.2019 № 2 під порядковим номером 19 зазначено майно: «житловий будинок по [ADDRESS] , інвентарний номер 22, під порядковим номером 28 зазначено майно: «житловий будинок по [ADDRESS] , інвентарний номер 23. Надалі на підставі акту приймання-передачі від 31.07.2020 документація ДП «Наш дім» передана виконувачу обов`язків директора ДП «Наш Дім» Соловей Т.В. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 липня 2022 року № 683-р єдиний майновий комплекс ДП «Наш дім» передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України. На підставі акту приймання-передачі, затвердженого головою Фонду державного майна України від 01 листопада 2022 року, єдиний майновий комплекс Державного підприємства «Наш дім» ( у тому числі, будинок (гуртожитки) по [ADDRESS] передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України. У подальшому за актом приймання-передавання об`єктів нерухомого майна, інших матеріальних цінностей та документів від 08 березня 2023 року об`єкти нерухомого майна ДП «Наш Дім», у тому числі, житловий будинок (гуртожиток) № 56/66 корп. А та житловий будинок (гуртожиток) № 56/66 [ADDRESS] передано від виконувача обов`язків директора ДП «Наш Дім» Соловей Т.В. новому виконувачу обов`язків директора ДП «Наш Дім» - Герасименку В. І. Згідно з технічною документацією на житловий будинок (гуртожиток) [ADDRESS] (план та журнал обмірів підвалу 1965 року) будинок складається з корпусів А та Б, які об`єднані будівлею під літ. «В» загальною площею 376,7 кв.м. та є невід`ємною частиною житлового будинку. Разом з тим, будівля літ. «В» площею у будинку [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності з [PERSON] як нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 372,7 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] . Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26 липня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашковим А. Г. прийнято рішення (індексний номер: 47976704) про державну реєстрацію права власності [PERSON] (з відкриттям розділу) на нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 372,7 кв. м., у житловому будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000). Вказане рішення прийнято на підставі інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24, підписаного між директором ДП «Наш Дім» Хоменком А. С. та [PERSON] , акта приймання-передачі від 02 квітня 2003 року та технічного паспорту б/н. Відповідно до матеріалів технічного паспорту на будинок (гуртожиток) по [ADDRESS] , копр.А.Б (за замовленням ДП «Наш Дім» від 2006 року) нежитлові приміщення літ. «В», яка об`єднує корп.А і корп.Б будинку та є його невід`ємною частиною, а також є державною власністю, включає в себе приміщення №№ 1-32, загальною площею 376,6 кв.м. У той же час, за технічним паспортом від б/н, виготовленим на замовлення [PERSON] , на нежитлову будівлю літ. «А» у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 372,7 кв.м., відповідно нежитлова будівля складається з приміщень №№ 1-32. Співставленням технічного паспорту (наданого при реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю літ. «А» у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] та матеріалів інвентаризаційної справи № 8735 Київського міського бюро технічної інвентаризаційної на будинок [ADDRESS] встановлено, що будівля літ. «В», площею 376,7 кв. м, в будинку [ADDRESS] , яка є державною власністю, та нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 372,7 кв. м, у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , яка зареєстровано за [PERSON] , є одним й тим самим об`єктом нерухомості. Зазначене підтверджується листом ДП «Наш Дім», який є балансоутримувачем будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , від 06 лютого 2025 року № 39, в якому зазначено, що нежитлова будівля літ. «В», загальною площею 376,7 кв. м, включає в себе приміщення №№ 1-32, об`єднує корп. А та корп. «Б» будинку [ADDRESS] та є його невід`ємною частиною. Крім того вказує, що у вказаному листі ДП «Наш Дім» зазначив про тотожність нерухомого майна, яке перебуває у нього на балансі та є державним, а також майно, яке зареєстровано за [PERSON] . В той же час згідно з інформацією Міністерства економіки України від 20 липня 2022 року № 2812-09/50291-05, ДП «Наш Дім» від 30 червня 2022 року № 89, від 23 травня 2023 року № 15/5 інвестиційний договір від 27 вересня 2002 року № 24, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну будівлю за [PERSON] , органом управління не погоджувався та з державним підприємством «Наш дім» не укладався. Крім того, відповідно до інформації ДП «Наш Дім» від 30 червня 2022 року № 89, від 23 травня 2023 року № 15/5, Міністерства економіки України (правонаступник Міністерства промислової політики України) від 20 липня 2022 року № 2812-09/50291-05 нежитлова будівля літ. «А», що є частиною житлового будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , є державною власністю і не відчужувалось. Також, згідно з листом Міністерства економіки України від 20 серпня 2024 року Міністерством рішення стосовно відчуження або приватизації приміщення підвалу, в тому числі нежитлової будівлі літ «А», загальною площею 372,7 кв.м. у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] не приймались. Як вбачається з інформації Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 27 липня 2023 року № 5045, Міністерства економіки України від 28 липня 2023 року № 2802-09/38647, від 20 серпня 2024 року № 2802-09/61797-05 та Фонду державного майна України від 02 серпня 2024 року № 10-47-21267, нежитлова будівля літ «А», у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] не приватизувалось. Вказане свідчить про те, що спірне майно у встановленому законом порядку не відчужувалось. Таким чином, вважає, що спірна нежитлова будівля літ «А», у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] є державною власністю і вибула з володіння держави поза волею власника, а тому є підстави для захисту порушеного права власності держави в судовому порядку. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 197-199). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с.212--214). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с.249,250). Копію ухвали про відкриття провадження направлено на адресу сторін, відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками. Відповідачем ДП «Наш дім» (далі - відповідач-1), в особі виконуючого обов`язки директора В. Красієнка, 31 березня 2025 року подано заяву про визначення заявлених позовних вимог у справі, в якій повідомляє, що не відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог (т. 1 а.с.220). 12 травня 2025 року до суду від Фонду державного майна України надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких фонд просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі, з підстав викладених у ній. У поясненнях вказується, що спірна нежитлова будівля є державною власністю і вибула з володіння держави поза волею власника. Справу просить розглянути без участі представника Фонду державного майна України (т. 1 а.с.232-242). 04 серпня 2025 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] (далі - відповідач-2), в якій зазначає, що він перебуває у складі військової частини [NUMBER] в районі бойових дій. Вказує, що не має відношення до договорів інвестування, ніяких договорів не підписував та до реєстру не вносив. Надав лист з військової частини № [NUMBER] від 26 липня 2023 року (т. 1 а.с.256,257). Прокурор у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідно до положення ч.2 с.247 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що наказом Міністерства промислової політики України № 443 від 28 грудня 1999 року на базі рухомого та нерухомого майна відокремленого структурного підрозділу Київського заводу «Радар» створено Державне підприємство (ДП) «Наш дім» (т.1 а.с.33). Відповідно до Додатку № 1 до наказу визначено перелік основних фондів та обігових коштів, які передаються з балансу завод «Радар» на баланс ДП «Наші дім», в тому числі гуртожитки у м. Києві по вул. Набережна-Корчуватська, 56/66 (А) та [ADDRESS] . Станом на 01 січня 2000 року за Актом приймання-передачі з балансу завод «Радар» на баланс ДП «Наші дім» передано в тому числі гуртожитки [ADDRESS] та [ADDRESS] (т. 1 а.с.34-41). Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 червня 2010 року, справа № 50/371-б, порушено провадження про визнання ДП «Наш Дім» банкрутом. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 січня 2012 року, справа № 50/371-б, розпочато процедуру санації. Останнім керуючим санацією підприємства призначено Козловську Д. В. (ухвала суду від 15 вересня 2015 року). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408 «Деякі питання управління Міністерством економічного розвитку і торгівлі об`єктами державної власності» та акта приймання-передачі від 24 жовтня 2014 року, цілісний майновий комплекс ДП «Наш Дім» передано із сфери управління Міністерства промислової політики України до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (на даний час - Міністерство економіки України) (т. 1 а.с. 30). Наказом ДП «Наш дім» № 06 від 21 листопада 2019 року проведено інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, розрахунків та інших статей балансу ДП «Наш Дім» за період 2019 рік, наказ підписано керуючим санацією підприємства Козловською Д. В. (т. 1 а.с. 43-44). У інвентаризаційному описі необоротних активів від 25 листопада 2019 року № 2 під порядковим номером 19 зазначено майно: «житловий будинок по [ADDRESS] , інвентарний номер 22, під порядковим номером 28 зазначено майно: «житловий будинок по [ADDRESS] , інвентарний номер 23 (т. 1 а.с. 45-48). Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16 грудня 2019 року, справа № 50/371-б, процедуру санації ДП «Наш Дім» припинено у зв`язку із виконанням плану санації. Крім того, вказаною ухвалою суду припинено повноваження керуючого санацією арбітражного керуючого Козловської Д. В., а провадження у справі № 50/371-б - закрито. Матеріали справи містять лист Міністерства економіки України, який направлявся Голосіївській окружній прокуратурі відповідно до запиту від 28 червня 2022 року № 10.51.43-3147ВИХ-22, в якому повідомляється, що цілісний майновий комплекс ДП «Наш дім» передано із сфери Міністерства промислової політики України до сфери Міністерства економічного розвитку і торгівлі (на сьогодні Мінекономіки) згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408 (т. 1 а.с.30). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 липня 2022 року № 683-р єдиний майновий комплекс ДП «Наш дім» передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України, додаток № 1, перелік майнових комплексів (т. 1 а.с.50,51). Як вбачається з листа Мінекономіки України № 2802-09/38647-05 від 28 липня 2023 року, відповідно до вказаного вище розпорядження Кабінету Міністрів України та відповідно до акта приймання-передачі від 01 листопада 2022 року єдиний майновий комплекс ДП «Наш дім» передано Фонду державного майна України (а.с.53-55). На підставі акта приймання-передачі, затвердженого головою Фонду державного майна України від 01 листопада 2022 року, єдиний майновий комплекс ДП «Наш дім», у тому числі, житловий будинок в [ADDRESS] (п.1.21, п.1.24) (балансоутримувач ДН «Наш дім») передано із сфери управління Міністерства економіки України до сфери управління Фонду державного майна України (а.с.56-60). У подальшому за актом приймання-передавання об`єктів нерухомого майна, інших матеріальних цінностей та документів від 08 березня 2023 року об`єкти нерухомого майна ДП «Наш Дім», у тому числі, п.п.1, 2 житловий будинок вул. Набережна-Корчуватська,56/66, корпус Б, інвентарний номер 23, вул. Набережна-Корчуватська,56/66, корпус А, інвентарний номер 22, передано від виконувача обов`язків директора ДП «Наш дім» Соловей Т.В. новому виконувачу обов`язків директора ДП «Наш Дім» - Герасименку В. І. (а.с.62-66). Згідно з листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації» від 02 травня 2023 року № 062/14-5742(И-2023), за даними реєстрових книг по нежитловому фонду у м. Києві за адресою: вул.Набережно-Корчуватське, буд.56/66 «літ А» нежиле приміщення площею 372,7 кв.м. на праві власності не реєструвалось. В бюро існує інвентаризаційна справа за адресою: [ADDRESS] (а.с.70-72). Згідно з технічною документацією - інвентаризаційною справою № 8735, будинок [ADDRESS] (план та журнал обмірів від 16 листопада 1965 року (а.с.118,119) будинок складається з корпусів А та Б, які об`єднані будівлею під літ. «В» загальною площею 376,7 кв.м. та є невід`ємною частиною житлового будинку (а.с.113-119). У позові вказується, що будівля літ. «В» будинку [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності з [PERSON] як нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 372,7 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] . Зокрема, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05 лютого 2025 року, 26 липня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашковим А. Г. прийнято рішення (індексний номер: 47976704 від 26 липня 2019 року) про державну реєстрацію права власності [PERSON] (з відкриттям розділу) на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 372,7 кв. м., у житловому будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000). Указане рішення прийнято на підставі укладеного між [PERSON] та ДП «Наш Дім» інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24, акта приймання - передачі від 02 квітня 2003 року б/н та технічного паспорта б/н (а.с.78-83). Так, 27 вересня 2002 року між [PERSON] та ДП «Наш Дім» було укладено інвестиційний договір № 24 про проведення ремонтних робіт нежитлової будівлі 56/66 (літ «А»), загальною площею 372,7 кв.м. по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 73-74). Відповідно до п. 2.1 вказаного договору уповноважений орган власника надає інвестору право користування аварійною нежитловою будівлею № 56/66 (літ. А) загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] для проведення ремонтних робіт та благоустрою навколишньої території. Уповноважений орган власника зобов`язується здійснити передречу інвестору у власність результат інвестицій, а саме нежитлову будівлю № 56/66 (літ. А) загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] протягом місяця з моменту закінчення ремонтних робіт та благоустрою навколишньої території по акту приймання- передачі (п.п. 3.2.2. договору). На підставі акта приймання-передачі нежитлової будівлі № 56/66 (літ. А) загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] від 02 квітня 2003 року відповідач [PERSON] прийняв від ДП «Наш Дім» у власність зазначене приміщення (т. 1 а.с. 75). Листом ДП «Наш дім» № 50 від 22 лютого 2022 року повідомило Голосіївську окружну прокуратури міста Києва, що на підприємстві відсутня інформація про зарахування/сплату коштів на проведення ремонтних робіт нежитлової будівлі по [ADDRESS] , площею 372,7 кв.м. гр. [PERSON] (т. 1 а.с.42). Відповідно до матеріалів технічного паспорту на будинок (гуртожиток) по [ADDRESS] (за замовленням ДП «Наш Дім» від 2006 року) нежитлова будівля літ. «В», яка об`єднує корп. А та корп. Б будинку та є його невід`ємною частиною, а також яка є державною власністю, включає в себе приміщення №№ 1-32, загальною площею 376,7 кв. м. (т. 1 а.с. 113-119). В той же час, за технічним паспортом б/н, на замовлення [PERSON] , на нежитлову будівлю літ. «А» у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 372,7 кв. м, відповідна нежитлова будівля складається з приміщень №№ 1-32 (т. 1 а.с. 76-77). Встановлено, що співставленням технічного паспорту (наданого при реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю літ. «А» у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] та матеріалів інвентаризаційної справи № 8735 Київського міського бюро технічної інвентаризаційної на будинок [ADDRESS] , що будівля літ. «В», площею 376,7 кв. м, в будинку [ADDRESS] , яка є державною власністю, та нежитлова будівля літ. «А», загальною площею 372,7 кв. м, у житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , яка зареєстровано за [PERSON] , є одним й тим самим об`єктом нерухомості. Зазначене підтверджується листом ДП «Наш Дім», який є балансоутримувачем будинку (гуртожитку) [ADDRESS] , від 06 лютого 2025 року № 39, в якому зазначено, що нежитлова будівля літ. «В», загальною площею 376,7 кв. м, включає в себе приміщення №№ 1-32, об`єднує [ADDRESS] та є його невід`ємною частиною. Крім того, в зазначеному листі ДП «Наш Дім» зазначив про тотожність нерухомого майна яке перебуває у нього на балансі та є державним, а також майна, яке зареєстровано за [PERSON] (т. 1 а.с. 67-69). Відповідно до листа ДП «Наш дім» від 30 червня 2022 року, станом на 30 липня 2020 року на балансі ДП «Наш Дім», крім інших, обліковуються житловий будинок по [ADDRESS] , житловий будинок по [ADDRESS] . Зазначається, що будь-які інвестиційні договори у період з 31 липня 2020 року по 30 червня 2022 року підприємством не укладались (т. 1 а.с.31,32). Також ДП «Наш дім» листом від 23 травня 2023 року № 15/5 повідомляв позивача про те, що підприємством не укладались інвестиційні договори, з повноваженими органами не узгоджувало проведення ремонтних робіт в нежитлових приміщеннях (т. 1 а.с.61). Як вбачається з листа Міністерства економіки України від 20 липня 2022 року № 2812-09/50291-05, інформація стосовно укладання інвестиційних договорів ДП «Наш дім» у період з 2000 - 2014 року з Мінпромполітики до Мінекономіки не передавалась (т. 1 а.с.49). Також, листом Міністерства економіки України від 20 серпня 2024 року № 2802-09/61797-05 повідомляється, що у період з 24 жовтня 2014 року по 01 листопада 2022 року Мінекономіки не приймалось рішення щодо відчуження (приватизації), а також передачі об`єктів державної власності у приватну власність, що обліковувались на балансі ДН «Наш дім», розташовані в т.ч. за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с.178,179). Як вбачається з інформації Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 27 липня 2023 року № 30-12/5045, за даними системи «ЕТАП» в регіональному відділенні відсутня інформація щодо приватизації державного нерухомого майна ДП «Наш дім», в тому числі нежитлової будівлі літ «А» по [ADDRESS] (т. 1 а.с.52). Таким чином, спірна нежитлова будівля літ. «А», площею 372,7 кв. м, в житловому будинку (гуртожитку) [ADDRESS] (яка насправді є будівлею літ. «В», площею 376,7 кв. м, в житловому будинку [ADDRESS] ) у встановленому законом порядку не відчужувалось. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Згідно з п. 1.1. розділу 1 «Загальні положення» Статуту Державного підприємства «Наш дім» (в редакції 2023 року) ДП «Наш дім» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України. (т. 1 а.с.101-112). Фонд державного майна України є органом державної влади, наділений повноваженнями власника спірного державного майна. Разом з цим, орган, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту державних майнових інтересів - Фонд державного майна України, не здійснює свої повноваження щодо захисту порушеного відповідачем права власності держави. Будучи обізнаним про факт незаконного відчуження державного майна, переданого до сфери його управління, Фонд державного майна України свої функції у спірних правовідносинах не виконав, заходи на поновлення порушеного права держави не вжив, захист інтересів держави не здійснив. Голосіївською окружною прокуратурою міста Києва 04 квітня 2023 року (за вихідним номером № 43-2915ВИХ-23) направлено до Фонду державного майна України лист щодо вжиття цивільно-правових заходів з метою повернення майна у державну власність (т. 21 а.с.182,183). Натомість Фонд державного майна України 02 серпня 2024 року звернувся до органів прокуратури з проханням щодо вжиття представницьких заходів щодо визначання недійсним інвестиціного договору, скасування державної реєстрації права власності та витребування державного майна на адресою: [ADDRESS] з чужого незаконного володіння (т. 1 а.с.180,181). Таким чином, судом встановлено наявність у позивача правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним з моменту укладення інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24, суд зазначає наступне. 27 вересня 2002 року ДП «Наш Дім» в особі директора Хоменка А.С. та [PERSON] укладено інвестиційний договір № 24 на проведення ремонтних робіт нежитлової будівлі 56/66 (літ А) загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] (т. 1 а.с.73,74). Відповідно до п. 2.1 інвестиційного договору ДП «Наш Дім» надає інвестору право користування аварійною нежитловою будівлею [ADDRESS] для проведення ремонтних робіт та благоустрою навколишньої території. Пунктом 3.2.1 інвестиційного договору передбачено, що уповноважений орган власника зобов`язується передати інвестору право користування об`єктом інвестування на період від затвердження проектно-кошторисної документації до завершення ремонтних робіт та благоустрою навколишньої території. Пунктом 3.2.2 інвестиційного договору передбачений обов`язок ДП «Наш Дім» здійснити передачу інвестору у власність результат інвестицій, а саме: нежитлову будівлю № 56/66 (літ А), загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] , протягом місяця з моменту закінчення ремонтних робіт та благоустрою навколишньої території по акту приймання-передачі (т. 1 а.с. 73-74). 02 квітня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення за вказаною адресою (т. 1 а.с.75). Як вказано вище, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05 лютого 2025 року, 26 липня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашковим А. Г. прийнято рішення (індексний номер: 47976704 від 26 липня 2019 року) про державну реєстрацію права власності [PERSON] (з відкриттям розділу) на нежитлову будівлю літ «А» загальною площею 372,7 кв. м., у житловому будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000). Серед документів, поданих для державної реєстрації права власності, вказано інвестиційний договір № 24 від 27 вересня 2002 року, акт приймання-передачі від 02 квітня 2003 року б/н, технічний паспорт б/н (т. 1 а.с.78-83). Згідно зі ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на дату підписання оспорюваного правочину) угодою визнається дія громадян і організацій, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, вона є недійсною (ст. 49 Цивільного кодексу Української РСР). Статтею 59 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Оспорюваний інвестиційний договір не відповідає вимогам законодавства, що тягне за собою його недійсність, з огляду на наступне. Статтею 2 Закону України «Про підприємства в Україні» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що в Україні може діяти, у тому числі, державне підприємство, засноване на державній власності. За ч. 1 ст. 10 цього Закону України майно підприємства становлять основні фонди та оборотні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні» майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством (крім казенного), належить йому на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, державне підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та статуту підприємства. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про власність» (в редакції, яка діяла на момент укладення інвестиційного договору від 19 серпня 2002 року) майно, що є державною власністю і закріплене за державним підприємством, належить йому на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. Тобто майно державного підприємства є державною власністю в силу закону і закріплюється за ним на праві господарського відання. Відповідно до Статуту ДП «Наш Дім», затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 28 грудня 1999 року № 443, підприємство засноване на державній власності і підпорядковане Міністерству промислової політики України (т. 1 а.с.84-100). За п. 4.2 Статуту майно ДП «Наш дім» є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на власний розсуд, вчиняючи до нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому статуту. Згідно з п. 4.4 Статуту відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється за згодою Міністерства промислової політики України. Пунктом 6.3 Статуту встановлено, що керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції Міністерства і інших органів даного підприємства. Отже вбачається, що згідно з п. 4.4. Статуту відчуження спірного нерухомого майна, що є державною власністю, повинно було здійснюватися виключно за згодою уповноваженого органу - Міністерства промислової політики України (на час вчинення правочину). У той же час, як вбачається з листа Міністерства економіки України від 20 липня 2022 року № 2812-09/50291-05, інформація стосовно укладання інвестиційних договорів ДП «Наш дім» у період з 2000 - 2014 року з Мінпромполітики до Мінекономіки не передавалась (т. 1 а.с.49). Крім того, згідно з листом в.о. директора ДП «Наш дім» Герасименка В.І. від 23 травня 2023 року № 15/5, в журналах обліку договорів підприємства, обліку актів виконаних робіт, а також в журналі «Виписки» (журнал бухгалтерського обліку відповідних оплат по договорам) інформація щодо укладених протягом 2000-2023 років інвестиційних договорів, здійснених оплат та виконаних робіт не значиться. Договори щодо інвестиційної діяльності підприємством не укладались і уповноваженим органом не узгоджувались (т. 1 а.с.61). Тобто стороною оспорюваного інвестиційного договору - ДП «Наш Дім» спростовуються навіть факт його укладання. Крім того, [PERSON] також заперечує факт підписанняним інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року та акту прийому-передачі спірних нежитлових приміщень від 02 квітня 2003 року, про що свідчать дані протоколу допиту останнього, наявного в матеріалах кримінального провадження № 42022102010000084 та доданого до позовної заяви. Так, в протоколі допиту свідка від 09 грудня 2022 року [PERSON] зазначив, що ним оспорюваний інвестиційний договір та акт приймання-передачі спірного майна не підписувалися, підпис на зазначених документах не його, ремонтні роботи нежитлової будівлі літ. «А» у будинку [ADDRESS] ним не здійснювались, проектна документація щодо ремонтних робіт вказаного приміщення ним не погоджувалась, кошти за вказане приміщення не сплачувались (т. 1 а.с. 120-124). Крім того, відповідач [PERSON] заперечував укладення інвестиційного договору з позивачем і у поданій до суду заяві від 26 липня 2025 року (т. 1 а.с. 256). Отже, зазначене беззаперечно свідчать про відсутність волі сторін на укладення оспорюваного інвестиційного договору. При цьому, як встановлено, дійсний власник спірного майна - держава в особі Міністерства промислової політики України (на час укладення правочину) згоду на укладення відповідного інвестиційного договору та відчуження нерухомого майна не надавала, а тому інвестиційний договір № 24 від 27 вересня 2002 року не відповідає вимогам ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні» та пунктам 4.2, 4.4 Статуту ДП «Наш Дім», що тягне за собою його недійсність. Згідно зі ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на дату підписання оспорюваного правочину) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Частиною 2 статті 89 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що держава є єдиним власником всього державного майна. За ст. 90 Цивільного кодексу Української РСР державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв`язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави. Відповідно до ст. 41 Конституції України (в редакції 1996 року), ст. 2 Закону України «Про власність» (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору) та ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР право власності є непорушним і охороняється законом. Зі змісту ч. ч. 1-3 ст. 4 Закону України «Про власність» вбачається, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Отже повнота панування власника над річчю означає можливість здійснення з цією річчю будь-яких дій. Згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» від 15 грудня 1992 року № 8-92 на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади покладено здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності. Оскільки майно ДП «Наш Дім» є власністю держави, функції власника від імені держави виконує відповідний орган державної влади. Статутом ДП «Наш Дім» (в редакції, яка діяла на момент підписання інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року) регламентовано, що ДП «Наш дім» підпорядковане Міністерству промислової політики України. Тобто станом на 27 вересня 2002 року функції власника майна державного підприємства виконувало Міністерство промислової політики України, яким рішення про укладення державним підприємством оспорюваного інвестиційного договору не узгоджувалось та рішення про відчуження спірного майна не приймалось. Враховуючи, що ДП «Наш дім» ніколи не було власником спірного нежитлового приміщення, воно не мало права відчужувати його [PERSON] на підставі інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24, а тому оспорюваний договір суперечить ст. ст. 89, 90 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 2, 4, 7, 37 Закону України «Про власність», що є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначаються Законом України «Про інвестиційну діяльність». Відповідно до статті 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції чинній на час підписання оспорюваного правочину) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права, що випливають з авторського права, досвід та інші інтелектуальні цінності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у виді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих («ноу-хау»); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності. Разом з цим, в умовах оспорюваного договору взагалі відсутній будь-який результат інвестиційної діяльності для державного підприємства, яке безоплатно передало у власність відповідачу державне майно. Частиною 1 статті 2 цього Закону визначено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється зокрема на основі інвестування, здійснюваного громадянами. За змістом статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Забороняється інвестування в об`єкти, створення і використання яких не відповідає вимогам санітарно-гігієнічних, радіаційних, екологічних, архітектурних та інших норм, встановлених законодавством України, а також порушує права та інтереси громадян, юридичних осіб і держави, що охороняються законом. Оспорюваний інвестиційний договір суперечить вищевказаним приписам Закону України «Про інвестиційну діяльність», оскільки його укладено з метою безоплатного заволодіння державним нерухомим майном - нежитлову будівлю № 56/66 (літ «А»), загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] , що беззаперечно порушує право власності держави на спірне майно та суперечить інтересам держави і суспільства. Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (чинного на дату підписання оспорюваного правочину) приватизація державного майна (далі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у державній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів на структурну перебудову економіки України. Законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Частиною 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного майна» визначені основні принципи приватизації, зокрема продажу об`єктів приватизації з урахуванням їх індивідуальних особливостей виключно за кошти. Частиною 1 Державної програми приватизації на 2000-2002 визначено основні цілі, пріоритети, завдання та способи приватизації державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, та відчуження комунального майна, групи об`єктів, які підлягають приватизації, орієнтовані завдання щодо обсягів приватизації державного майна та надходження коштів від приватизації до Державного бюджету України та відповідні заходи щодо виконання цієї Програми. За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного майна» державну політику в сфері приватизації здійснюють Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні. Порядок приватизації державного майна регламентовано статтею 11 Закону України «Про приватизацію державного майна». Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» відповідно до цього Закону можуть приватизуватися підприємства, якщо вони відповідають вимогам ч. 1 ст. 2 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону об`єктом малої приватизації, зокрема, є окреме індивідуально визначене майно. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні, за конкурсом. За ст. 4 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» продавці об`єктів малої приватизації, що перебувають у загальнодержавній власності, є Фонд державного майна, його регіональні відділення та представництва. Відповідно до ст. 23 вказаного Закону право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню. Тобто відчуження спірного майна повинно було відбуватися в рамках приватизаційної процедури у порядку, визначеному вказаними законодавчими актами, і за її результатами мав бути укладений договір купівлі-продажу державного майна. Однак приватизація спірного майна не проводилась, договір купівлі-продажу спірного майна не укладався і відповідно нотаріально не посвідчувався, що підтверджується вище вказаними листами Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 27 липня 2023 № 30-12/5045, листом Міністерства економіки України від 20 лютого 2024 № 2802-09/13311-05. Таким чином, у даному випадку спірне майно набуто відповідачем поза приватизаційною процедурою - на підставі оспорюваного інвестиційного договору, який не відповідає вимогам ст.ст. 1, 2, 3. 7, 11 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 1, 2, 3, 4, 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та приписам Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР. Враховуючи викладене, інвестиційний договір від 27 вересня 2002 року № 24 на проведення ремонтних робіт нежитлової будівлі № 56/66 (літ. А) загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] не відповідає вимогам ст.ст. 89, 90 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні», ст.ст. 2, 4, 7, 37 Закону України «Про власність», ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 1, 2, 3. 7, 11 Закону України «Про приватизацію державного майна», ст.ст. 1, 2, 3, 4, 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», приписам Державної програми приватизації на 2000-2002 роки, суперечить пунктам 4.2, 4.4 статуту ДП «Наш Дім», затвердженого наказом Міністерства промислової політики України від 28 грудня 1999 року за № 443, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 48, 49, 59 Цивільного кодексу Української РСР. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірне майно, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інститут реалізації права власності - це за своєю суттю є підтвердження державою права власності на майно за відповідною особою. При цьому держава наділена повноваженнями підтвердити таке право особи виключно у тому випадку, якщо ця особа набула майно у власність законно. Набуття особою у власність майна в обхід закону та надання державі документів, які не відповідають вимогам законодавства з метою введення держави в оману задля реєстрації права власності на майно, не може свідчити про правомірне набуття особою майна у власність, а відтак є підставою для скасування відповідної державної реєстрації на це майно. Таким чином, сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/15993/16, від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. За ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно. Державним реєстратором комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашковим А. Г. 26 липня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за [PERSON] (з відкриттям розділу) на підставі інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24 (т. 1 а.с.78,79). Однак вказаний договір суперечить вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним із наведених вище підстав, а отже державну реєстрацію права власності відповідача на спірне майно проведено незаконно. Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Незаконна реєстрація за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно, яке в дійсності є державним, порушує право власності держави в особі Фонду державного майна України. Частина 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором. Крім того, необхідно зазначити, що навіть у випадку, якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), це не є перешкодою для задоволення позову. Таку позицію викладена в постановах Великої палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 та Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 915/572/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року, справа №909/968/16, зазначено, що у разі визнання недійсним договору, що стало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК України право власності виникає з моменту його реєстрації. Враховуючи, що [PERSON] у встановленому законом порядку право власності на спірне майно не набув, для забезпечення державі в особі Фонду державного майна України реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірного нерухомого майна, рішення державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашкова А.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 липня 2019 року індексний номер: 47976704 та здійснена на його підставі державна реєстрація права власності [PERSON] на спірне нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1881572780000) - нежитлова будівля № 56/66 (літ «А»), загальною площею 372,7 кв.м. на [ADDRESS] підлягає скасуванню відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Щодо позовної вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею. Виходячи зі змісту ст. 388 ЦК України, недобросовісним набувачем є набувач, який знав або міг знати про те, що володіє майном незаконно, а також те, що особа, у якої за відплатним договором придбане майно, не мала права його відчужувати. З аналізу ч. 1 ст. 390 ЦК України випливає, що недобросовісним набувачем є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. Питання щодо добросовісності набувача вирішується у кожній справі окремо. Таку позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №754/9233/17. При цьому перелік обставин, якими можна обґрунтовувати недобросовісність набувача не є вичерпним. У даному випадку право власності [PERSON] на спірне нежитлове приміщення зареєстровано 26 липня 2019 року на підставі інвестиційного договору від 27 вересня 2002 року № 24. До 2019 року право власності відповідача на вказане приміщення не реєструвалось, що підтверджується інформацією КМБТІ. Як вказувалось вище, спірне нерухоме майно належить до державної власності. Порядок набуття, припинення та розпорядження державним нерухомим майном встановлений законом. Зокрема, відчуження державного майна повинно відбуватись з дотриманням приватизаційної процедури. Відповідні приписи національного законодавства є доступними, чіткими та передбачуваними. Отже, [PERSON] міг знати про те, що державне майно повинно відчужуватись в порядку приватизаційної процедури, за результатами якої укладається договір купівлі-продажу державного майна, а також і те, що інвестиційний договір від 27 вересня 2002 року № 24 не може бути законною підставою для набуття ним права власності на спірне майно, однак, використовуючи цей договір безоплатно заволодів державним майном. Вказане свідчить про недобросовісність поведінки [PERSON] щодо спірного об`єкту нерухомості. При цьому, як встановлено судом, ДП «Наш дім» взагалі заперечує факт укладення вказаного договору. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України. Таку позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц. Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна або особа, яка має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу правомочностей. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. При цьому відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц та від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі товариства, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний допис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа. За висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. За матеріалами справи, держава в особі уповноважених органів рішень про відчуження спірного майна не приймала, його відчуження відбулось поза волею дійсного власника. При цьому реєстрацію права власності за відповідачем проведено на підставі інвестиційного договору, який в КМБТІ не реєструвався та підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам законодавства. Враховуючи недобросовісність набувача спірного майна - [PERSON] оспорюваного спірне нежитлове приміщення, яке підлягає витребуванню від останнього відповідно до ст. 387 ЦК України. Відсутність спрямованого на відчуження майна рішення уповноваженого органу означає, що власник волю на відчуження спірного майна (приватизацію) не виявляв, а отже є підстави для витребування спірного майна на користь держави в особі Фонду державного майна України. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При зверненні до суд з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 90 551,00 грн, що підтвердженого випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 30 січня 2025, також сплачено 30 651,00 грн, що підтвердженого випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 25 лютого 2025 (т. 1 а.с.195, 211). У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідачів на користь Київської міської прокуратури у розмірі 60 601,00 грн з кожного із відповідача.

Outcome: approved