Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

13 червня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення заборгованості щодо сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, вихідної допомоги при звільненні і моральної шкоди, за змістом якої з 04 травня 2001 року він перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Летичівський спецлісгосп». Згідно наказу № 14-К від 11 березня 2025 року його звільнено з роботи. Заробітна плата до виплати склала: за жовтень 2024 р. - 37285,95 грн., листопад 2024 р. - 37285,95 грн., грудень 2024 р. - 17872,05 грн., січень 2025 р. - 35585,55 грн., лютий 2025 р. - 35585,55 грн., березень 2025 р. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку) - 82927,46 грн. При звільнені з роботи заборгованість по заробітній платі йому не виплачена. Загальний борг по виплаті заробітної плати становить 238829 грн. 83 коп. Просить стягнути з відповідача 238829 грн. 83 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати під час звільнення; 287994 грн. 36 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати; 107584 грн. 10 коп. вихідної допомоги при припиненні трудового договору; 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди; судові витрати та витрати, пов`язані із розглядом справи. 13 червня 2025 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі. 23 червня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення, у яких представник відповідача вказує на відсутність вини діючого власника підприємства, оскільки заборгованість перед [PERSON] виникла в наслідок неналежного виконання посадових обов`язків попереднім керівником, а саме Позивачем та через систематичну бездіяльність в управлінні фінансово-господарською діяльністю підприємства останнім, що призвело до його фактичної неплатоспроможності та накопичення боргів перед працівниками, за період з жовтня 2024 року по лютий 2025 рік. Однак, виконуючи вимоги ст. 47 КЗпП України, 17 червня 2025 року КП «Летичівський спецлісгосп» [PERSON] було сплачено 238 829,83 грн. в якості заборгованості щодо сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (платіжна інструкція №1380 0410001 від 17 червня 2025 року). Також зазначив, що обставини справи дають підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] до 3000 грн., оскільки саме за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін - Позивача та Відповідача. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення вихідної допомоги при припиненні трудового договору в розмірі 107584,10 грн, оскільки не узгоджується з підставою звільнення. Ураховуючи те, що позивач не надав доказів того, що незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань та психологічних переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків позивача, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому заподіяння моральної шкоди позивачу не знайшло свого підтвердження. За таких обставин у задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн необхідно відмовити.? 13 серпня 20525 року представник третьої особи Летичівської селищної ради у письмових поясненнях просить відмовити у задоволенні позову, оскільки до обов`язку позивача, як керівника, належно нарахування та виплати заробітної плати. 07 листопада 2025 року представник третьої особи Летичівської селищної ради подала заяву № 4551 про задоволення позовним вимог у частині заробітної плати. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що 17 червня 2025 року підприємство здійснило перерахування заборгованості по заробітній платі у сумі 238\~829,83 коп., повністю погасивши борг. Просить зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 3000 грн., у задоволенні решти вимог відмовити. Свідок [PERSON] пояснила, що працює бухгалтером КП «Летичівський спецлісгосп». 17 червня 2025 року підприємство перерахувало позивачу 238\~829,83 коп. у рахунок невиплаченої заробітної плати. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 зазначила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Згідно із ч. 1\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Встановлено, що згідно копії трудової книжки 04 травня 2001 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Летичівський спецлісгосп» на різних посадах. Розпорядженням Летичівського селищного голови від 02 березня 2021 року № 69 на нього було покладено тимчасове виконання обов`язків директора з 03 березня 2021 року. Згідно розпорядження Летичівського селищного голови від 11 березня 2025 року № 29 призначено [PERSON] тимчасово виконуючим обов`язків директора Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп» з 12 березня 2025 року. Розпорядження Летичівського селищного голови від 02 березня 2021 року № 69 втратило чинність. Згідно наказу № 14-К від 11 березня 2025 року [PERSON] звільнено з роботи. Згідно довідки Комунальним підприємством «Летичівський спецлісгосп», дохід [PERSON] за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року склав 497\~683 грн. 03 коп., з них утримано податку - 97\~860 грн. 58 коп. Згідно довідки Комунальним підприємством «Летичівський спецлісгосп», дохід [PERSON] за період з 01 січня 2025 року по 11 березня 2025 року склав 200\~128 грн., з них утримано податку - 46\~029 грн. 44 коп. З матеріалів справи, зокрема, довідки № 108 від 09 травня 2025 року, а також наданих відповідачем вбачається, що борг підприємства перед [PERSON] , становить 238\~829 грн. 83 коп., з них: компенсація відпустки 61 календарний день 92\~293 грн., заробітна плата за 7 робочих днів березня 2025 року - 15\~405 грн., всього нараховано 107\~698 грн., з них утримано ПДФО 19\~385,64 грн. та військовий збір 5\~384,90 грн. заборгованість підприємства по зарплаті з жовтня 2024 року по лютий 2025 року 155\~902 грн. 37 коп. Згідно платіжної інструкції № 1380 від 17 червня 2025 року, КП «Летичівський спецлісгосп» перерахувало [PERSON] 238\~829 грн. 83 коп. нарахованої заробітної плати. Щодо розміру\~відшкодування середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні варто зазначити, що відповідач як роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача відповідно до статті 117 КЗпП України\~середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно зі\~ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Встановлений\~статтею 117\~КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Пункт 8. розділу ІV Порядку передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до\~абзацу п`ятого\~пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Окрім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25), обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців. Так, з матеріалів справи вбачається, що заробітна плата позивача за останні два місяці, які передували звільненню становила: у січні 2025 року\~35 585 грн. 55 коп., у лютому\~35\~585 грн. 55 коп., таким чином середній заробіток складає 1655,14 грн. (35\~585,55 + 35\~585,55)/43 дні = 1\~655,14 грн.). Позивач розраховує середній заробіток за час затримки розрахунку за період з жовтня 2024 року по травень 2025 року, та просить стягнути 287 994 грн. 36 коп. (за 151 робочий день, при цьому допущена помилка та сума розрахована за 174 дні). Проте суд не погоджується з наданим розрахунком позивача. Як вбачається з висловленої позиції Держпраці (Лист від 30 листопада 2023 року №4206/2/2.1-23а), подією, з якою пов`язана виплата за час затримки остаточного розрахунку, вважається день звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Виплата працівнику його середнього заробітку здійснюється за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в робочих днях, починаючи з наступного після звільнення дня). Також згідно позиції Верховного суду у справі 826/15135/15\~середній заробіток починає розраховуватись з дня наступного, за днем звільнення. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Таким чином, розрахунок слід проводити з наступного після звільнення дня по день фактичного розрахунку та вказаний строк не може перевищувати шість місяців. Враховуючи, що 17 червня 2025 року відповідач перерахував позивачу нараховану заробітну плату, розрахунок проводиться з 12 березня 2025 року (наступного після звільнення дня) по 17 червня 2025 року. Отже, за період затримки розрахунку при звільненні, який складає 70 робочих днів, сума відшкодування становить\~115 859 грн. 80 коп. (70 днів х 1655,14 грн). Враховуючи обставини справи, те, що погашення заборгованості щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відбулося вже після подачі позовної заяви до суду, наявність спору між сторонами щодо суми інших виплат, з урахуванням вимог розумності, справедливості та пропорційності, те, що розрахунок середнього заробітку здійснюється фактично за 3 місяці, суд не вбачає підстав для зменшення розміру середнього заробітку до 3\~000 грн. Щодо вихідної допомоги при звільненні Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20, за своєю суттю і призначенням вихідна допомога при звільненні і середній заробіток, стягнення/виплату якого передбачено статтями\~117,\~235 КЗпП\~є різними виплатами, адже мають різну правову природу. У контексті спірних правовідносин варто зауважити, що стягнення середнього заробітку на підставі\~статті 117 КЗпП\~є своєрідною відповідальністю відповідача за невиплату вихідної допомоги (під час звільнення). Водночас вихідна допомога розглядається як гарантія (у грошовій формі) працівникові, звільненому з об`єктивних причин.\~\~ Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно абз. 3 п. 4 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до\~ст. 44 КЗпП\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36 та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40, пункті 6 частини першої статті\~41\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 3) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38-39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив порушення законодавства про працю, що полягає у невиплаті заробітної плати, не проведено розрахунок в день звільнення. У зв`язку з цим, вимоги [PERSON] про стягнення вихідної допомоги при звільненні є обґрунтованими. Так, як було встановлено вище, середній заробіток позивача за день складає 1655,14 грн. Кількість робочих днів у грудні 2024 рокі 22, у січні 2025 року 23, у лютому 2025 року 20, загалом 65 робочих днів. Середня кількість робочих днів становить 21,66667 (65/3). Середній заробіток за місяць: 1655,14 * 21,66667 = 35\~861,37 грн. Вихідна допомога за 3 місяці: 35\~861,37 * 3 = 107\~584,10 грн. Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи та вихідної допомоги при звільненні, оскільки заборгованість з нарахованої заробітної плати була повністю погашена в ході судового розгляду. При цьому, системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту\~164.6 статті 164 ПК України\~дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. Такого висновку дійшла у пунктах 86-90 своєї постанови від 08.12.2021 по справі № 9901/407/19 Велика Палата Верховного Суду. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Таким чином, призначені до стягнення суми середнього заробітку, вихідної допомоги при звільненні, підлягають виплаті з утриманням установлених законодавством України податків і зборів, проте їх нарахування проводяться при виплаті присудженої судом суми. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі\~статті 237-1 КЗпП України\~є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 607/1429/17 (провадження № 61-12977св20) вказано, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, в який здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, тому обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності та при визначенні її розміру враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні доведено та підтверджено порушення відповідачем законних прав позивача, що призвело до його душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що, на думку суду, є безумовною підставою для компенсації заподіяної моральної шкоди. За таких обставин, виходячи з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав, їх тривалості та враховуючи, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України, суд вважає, що відшкодуванню підлягає моральна шкода в розмірі 10 000 грн. Відповідно до п.п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду,але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Таким чином, моральна шкода не підлягає оподаткуванню ПДФО. Забезпечення позову. 16 червня 2025 року ухвалою суду в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп», р/р IBAN [NUMBER] в філії Хмельницьке обласне управління AT «Ощадбанк», код банку (МФО) 315784), р/р [NUMBER] в Хмельницькій обласній дирекції ПАТ «Райффазен Банк Аваль», МФО банку 22985158 в межах суми позовних вимог. Постановою Хмельницького\~апеляційного суду\~від 29\~липня 2025\~року ухвалу\~ від 16 червня 2025 року\~залишено без змін. 23 червня 2025 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Комунального підприємства «Летичівський спецлісгосп» адвоката Кучерука Тараса Миколайовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №678/930/25. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Судовий збір Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору (постанова Великої Палати Верховного Судувід 29.03.2019 у справі 161/4985/17). Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , Довідки МСЕК серія АВ № 0043558, [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. За подання позовної заяви, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі: за майнову вимогу про стягнення заборгованості щодо сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, вихідної допомоги при звільненні - 6\~344,08 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди 1211 грн. 20 коп. (вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою), за подання заяви про забезпечення позову 605 грн. 60 коп. - на загальну суму 8\~160,88 грн., однак він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Ціна позову 654\~408,29 грн., позов підлягає задоволенню частково на загальну суму 233\~443,90 грн. (115\~859,8+107\~584,10+10\~000), тобто на 35,67 % (233\~443,90/654\~408,29). Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 910,99 грн. (8 160,88 * 35,67/ 100). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.\~133\~та ч. 1-3 ст.\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 29 жовтня 2025 року представник позивача подав заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, у якій просить стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень. На підтвердження надано договір про надання правничої допомоги від 06 червня 2025 року, укладений між адвокатом Бригидою В. В. та [PERSON] , додаткову угода № 1 від 06 червня 2025 року, акт приймання виконаних робіт від 29 жовтня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 50 від 29 жовтня 2025 року. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 783,50 грн. (5\~000,00 * 35,67 / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial