Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

21 жовтня 2025 року за вхід.№6639 до Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа №138/2584/25 за позовом Акціонерного товариства «СЕНС- БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2025 року прийнято її до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження у даній цивільній справі, зазначено про те, що розгляд справи буде проведено з повідомленням, однак без виклику сторін. АТ «СЕНС БАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь АТ«СЕНС БАНК» заборгованість у сумі 29602.18 грн. з яких: 16710.38 грн. - прострочене тіло кредиту, 12891.80 грн. - відсотки за користування кредитом, та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи у сумі 2422,20 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 2923.77 грн., справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного Державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. 17.01.2022 [PERSON] через Інтернет-сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа Банк» з метою отримання банківських послуг відповідно до публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Позивач вказує, що за умовами Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія публічної пропозицій, яка була чинною на дату укладення сторонами угоди розміщена за посиланням https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Отже, якщо клієнт виявив бажання скористатись пропозицією Банку на отримання споживчого кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії, встановленої на рахунок, клієнт, із використанням системи «Інтернет-сервісу «My Alfa-bank» повинен пройти процес активації картки. Після активації картки, сторони розуміють, що угода є укладеною у письмовій формі, а рахунок і ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено/відкрито у дату введення клієнтом відповідного ОТП паролю. Позичальник ініціював процес активації картки із використанням системи «Інтернет сервісу «My Alfa-bank» та отримав від Банку ОТП пароль (одноразовий ідентифікатор «2898») на свій номер телефонна [NUMBER] . Таким чином між банком та відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Відповідно до умов договору Банк взяті відповідно до угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, випустивши кредитну картку та надавши відповідачу кредитні кошти, відповідач кредитну картку активував. Відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 29602.18 грн., з яких: 16710.38 грн. - прострочене тіло кредиту; 12891.80 грн. відсотки за користування кредитом. По-скільки відповідач не погашає заборгованість, АТ «Сенс Банк» вимушене звернутись із даним позовом про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту порушених прав. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням вих..№R067023303261, яке повернулося із відміткою «вручено особисто 28.10.2025». Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: заява представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, за відсутності представника позивача за наявними матеріалами справи (а.с.5 на зворотній стороні). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.45-47), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів: Анкети-Заяви на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», паспорту споживчого кредиту, Довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, за якими кредитодавець зобов`язався надати та надав грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Із копії виписки з рахунку приватного клієнта №455635-2025/0523 судом встановлено, що 17.01.2022 АТ «Сенс Банк» видав кредит у сумі 10000.00 грн. [PERSON] , який з 17.01.2022 по 18.05.2025 користувався кредитними коштами. Із копії довідки про ідентифікацію судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» 17.01.2022 надіслало на номер телефону [NUMBER] [PERSON] одноразовий ідентифікатор 2898. Із копії розрахунку заборгованості за кредитом судом встановлено, що станом на 18.05.2025 відповідач має заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у сумі 29602.18 грн.. Із копії Вимоги про усунення порушень від 08.07.2025 судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» повідомив [PERSON] що станом на 06.07.2025 загальна сума заборгованості становить 30426.34 грн. В разі не сплати АТ «Сенс Банк» змушений буде звернутись до суду з метою стягнення заборгованості. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачеві надано грошові кошти (кредити) у розмірі та на умовах, встановлених договором, відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи зі змісту ст.22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів України», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 75/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять виписку з особового рахунку, що підтверджує здійснення переказу та користування кредитними коштами (а.с.22-24). Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів 17.01.2022. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість кредиту у сумі 29602.18 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - меморіальним ордером №922735 від 12.08.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422 гривні 40 копійок, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422 гривні 40 копійок. Що стосується вимоги представника позивача про стягнення понесених витрат за професійну правничу допомогу у сумі 2923.77 грн., то у цій частині суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку із тим, що представником позивача не надано суду доказів на підтвердження понесених витрат, а також із врахуванням вимог п.1 ч.8 ст.141 ЦПК України. Позивачем лише надано договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, інших доказів на понесення самих витрат щодо перерахування/оплати коштів суду не надано.

Outcome: partial