Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

ТОВ "Юніт Капітал" звернулося до суду з позовом, в якому вказує, що 26.11.2019 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір № 194175674, згідно з умовами якого, первісний кредитор ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі 5700,00 грн на банківську карту № [NUMBER] хх-хххх-1175 відповідача, яку він вказав у заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01. ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу, за яким від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 04.06.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого ТОВ "Юніт Капітал" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором . Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, станом на 08.09.2025 (дата подання позовної заяви), за кредитним договором, становить - 13840,00 грн, яка складається з: 5700,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6401,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 194175674 від 26.11.2019 у розмірі 12101,50 грн, та понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.09.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Іванцем В.Д. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того, витребувано із АТ КБ "Приватбанк" інформацію. Відповідач [PERSON] про розгляд справи був належно повідомлений, що стверджується розпискою про вручення рекомендованого повідомлення (Ф.119), відповідно до якого ухвалу про відкриття провадження у справі останній отримав особисто 17.09.2025. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. 24.09.2025 до суду надійшла витребувана із АТ КБ "Приватбанк" інформація. Оскільки Тиврівським районним судом Вінницької області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Судом установлено, що 26.11.2019 [PERSON] уклав з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" договір № 194175674 (а.с.28-29). Відповідно до умов договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4. цього договору (п.1.1). Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 20 днів (п.1.2). Кредит надається строком на 20 днів (п.1.3). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору (п.1.4). З урахуванням положень п.1.4 Договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,50 % річних (п.1.5). Договір № 194175674 від 26.11.2019 підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - WK74E6T4. ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит у сумі 5700,00 грн, що стверджується платіжним дорученням № a9c92fc3-4ee2-4071-82c7-95c71c4750ac від 26.11.2019 (а.с.9), витребуваною із АТ КБ "Приватбанк" інформацією, відповідно до якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (а.с.107), випискою за договором № б/н за період з 26.11.2019-01.12.2019 (а.с.108), яка містить підтвердження зарахування на суму 5700,00 грн. 28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с.66-69), відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передає (відступає) ТОВ "Таліон Плюс" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" приймає належні ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 67 від 25.02.2020 (а.с.64-65), ТОВ "Таліон Плюс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11229,40 грн, з яких: 5700,00 грн - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 5529,40 грн - заборгованість по відсоткам. У подальшому до договору факторингу № 28/1118-01 укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу, а саме: № 19 від 28.11.2019 (а.с.71зворот), № 26 від 31.12.2020 (а.с.72-76), № 27 від 31.12.2021 (а.с.77), №31 від 31.12.2022 (а.с.77зворот), № 32 від 31.12.2023 (а.с.78). 05.08.2020 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 05/0820-01 (а.с.57-59), відповідно до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 (а.с.55-56), ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12101,50 грн, з яких: 5700,00 грн - заборгованість по основному боргу; 6401,50 грн - заборгованість по відсоткам. 04.06.2025 між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю (а.с.49-52), відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" передає (відступає) ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "Юніт Капітал" приймає належні ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 (а.с.47-48), ТОВ "Юніт Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13840,00 грн, з яких: 5700,00 грн - прострочене тіло; 6401,50 грн - прострочені відсотки, 1738,50 грн - пеня, штрафи. Разом з тим позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1738,50 грн, тобто пені (штрафних санкцій) Зазначена заборгованість також стверджується розрахунком заборгованості складеним ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с.38-39), розрахунком заборгованості складеним ТОВ "Таліон Плюс" (а.с.37), випискою з особового рахунку за кредитним договором № 194175674 від 26.11.2019 (а.с.36). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Юніт Капітал" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Водночас суд зазначає, що [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту укладення договору, використання кредитних коштів чи розміру заборгованості. Разом з тим подані позивачем докази підтверджують, що [PERSON] уклав кредитний договір № 194175674 від 26.11.2019, отримав кредит, користувався кредитними коштами й допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, що стосується нарахувань відсотків за кредитним договором № 194175674 від 26.11.2019, суд враховує наступне. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно з умовами договору № 194175674\~від 26.11.2019 кредит надано у розмірі 5700,00 грн, на 20 днів (з 26.11.2019 по 16.12.2019), під 1,7 % процентної ставки (базової, фіксованої) за один день. Номінальна відсоткова ставка 1,7 % за один день користування кредитом від 5700,00 грн становить 96,90 грн за день (5700/100 х 1,7). Отже, заборгованість за відсотками становить 1938,00 грн за 20 днів (96,90 грн х 20 днів), що відповідає погодженому сторонами графіку розрахунків (а.с.29зворот). Крім того, як убачається із розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 31.12.2019 відповідачем частково сплачено кредитну заборгованість у розмірі 4400,00 грн. Ураховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредит (основний борг) за договором № 194175674\~від 26.11.2019 у розмірі 1300,00 грн (5700 -4400), та проценти за цим же договором позики у розмірі 1938,00 грн, а тому суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню частково. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ "Юніт Капітал" та адвокатським б`юро "Тараненко та партнери" 05.06.2025 укладений договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 (а.с.34-35). До позову додано протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с.35зворот), додаткову угоду № 25770558261 від 05.06.2025 до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 (а.с.33), акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 (а.с.32). Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень статей 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ "Юніт Капітал" витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб, має невеликий обсяг досліджуваних доказів та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову), а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 3500,00 грн. За таких обставин суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3500,00 грн, тим самим частково задовольнивши дану вимогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 648,16 грн (3238*2422,40/12101,50) та 936,49 грн - витрат на професійну правничу допомогу (26,75%), всього стягнути судових витрат 1584,65 грн (648,16+936,49).

Outcome: approved