Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

13 жовтня 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Степанова О.В., звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра із вказаною заявою окремого провадження, відповідно до якої просить суд встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , народженої [INFO] у м. Макіївка Донецької області, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, вказавши матір`ю дитини громадянку України [PERSON] , батьком - громадянина України [PERSON] , згідно ст.135 СК України. Встановлення факту народження дитини здійснюється в судовому порядку, оскільки відділ державної реєстрації актів цивільного стану не може здійснити належне юридичне оформлення реєстрації народження дитини за законами України з огляду на подання заявницею документів, що мають підтверджувати факт народження, виданих на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення цього факту необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. (а.с.1-3) Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 14 жовтня 2025 року справу окремого провадження було призначено до розгляду в судовому засіданні на 03 листопада 2025 року. (а.с.11) В судовому засіданні 03 листопада 2025 року за участю представника заявниці було з`ясовано думку щодо заяви, досліджено письмові докази та ухвалено перейти до стадії ухвалення рішення, яке буде оголошено 07 листопада 2025 року. (а.с.19) В судовому засіданні представник заявниці підтримала заяву та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши думку представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.5 ч.2 ст.293 та п.7 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення; суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами та доповненнями, внесеними Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, а останній раз Указом Президента України № 793/2025 від 20 жовтня 2025 року його було продовжено строком на 90 днів. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 травня 2015 року №\~254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №\~1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (з наступними змінами та доповненнями) місто Макіївка Донецького району Донецької області належать до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, м. Макіївка Донецької області є тимчасово окупованою територією. Як вбачається з медичного свідоцтва про народження № 96, виданого 05 травня 2025 року, медичним закладом у м. Макіївка, [PERSON] , перебуваючи на 40 тижні вагітності народила [INFO] о 10:30 год. в м. Макіївка доношену дитину дівчину вагою 3 900 грамів. (а.с.7) Відповідно до пп.«а» п.п.2, 3, 22, 23 гл.1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000, підставами для проведення державної реєстрації для народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладом охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Згідно ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Неможливість отримати необхідні документи для реєстрації факту народження дитини виникла у зв`язку із розташуванням міста народження на тимчасово окупованій території України. Факт, який просить встановити заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Згідно ч.3 ст.317 ЦПК у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, а походження дитини від батька - за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли не має спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Оскільки заявниця не перебуває в шлюбі, зареєстрованому згідно чинного законодавства, то батьківство дитини слід записати на підставі ст.135 СК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність встановлення факту народження [INFO] в м. Макіївка Донецької області Україна, доношеної дитини дівчинки [PERSON] , вагою 3\~900 грамів, матір`ю [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , батько дитини [PERSON] , громадянин України, згідно ст.135 СК України. Також на підставі п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved