Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Пархомчук С. В., який діє в інтересах ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить: Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» суму заборгованості за Кредитним договором № 152754 від 18.09.2020 р. в розмірі 5200,00 грн., з яких: - 1000 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 4200,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками та понесені судові витрати судовий збір 2422,40 грн. та 10500, 00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову вказано, що 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Фактичні обставини справи: 18.09.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі за текстом - Товариство) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач) укладено кредитний договір № 152754 (далі за текстом - Кредитний договір або Договір) про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 1000,00 гривень Дата надання кредиту: 18.09.2020 року Строк кредиту:30 днів Валюта кредиту: UAH Стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 31.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 5200,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 1000,00 гривень. Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 4200.00 грн. Згідно п. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог п. 1.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 18.09.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 1000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Умовами п. 6.1 Договору Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до 6.2 Сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних ними у Договорі реквізитів, і зобов`язується своєчасно у письмовій формі, по електронній пошті, повідомляти іншу Сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення - несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків. На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляє, що останнім на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 152754 від 18.09.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена Відповідачем без виконання. Позивач делегував захист своїх інтересів щодо пред`явлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] (у відповідності до договору про надання правової допомоги Б/Н від 29.12.2023 року та Додаткової угоди № 1 та на підставі довіреності б/н від 30.12.2024 року. Орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань [PERSON] в рамках кредитного договору становить 12 922,40 грн. в тому числі 10 500,00 грн. витрати на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн. сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою судді від 27.06.2025 року провадження у справі відкрито і на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 15.07.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №152754 від 18.09.2020 року в сумі 1600,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1000 грн, заборгованості по процентам в розмірі 600 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Зменшити розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги до 3000,00 грн. Як наслідок часткового задоволення позовних вимог здійснити розподіл судових витрат з врахуванням пропорційності задоволених вимог. У відзиві вказав, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу, відсотками за кредитним договором № 152754 від 18.09.2020 року відповідач визнає частково, а саме у розмірі 1600 грн. В іншій частині позовні вимоги відповідачем не визнаються. З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 152754 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами договору, товариство надає позичальникові фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1000,00 гривень; строк кредиту: 30 днів, тобто до 17.10.2020 (п.п.1.1, 1.2 договору). Як слідує з п.п. 1.3-1.4 договору, за користування кредитом позичальник сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Згідно з п.2.1, п.2.3 договору, сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, доведеним є факт укладення між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем договору № 152754 про надання фінансового кредиту від 18.09.2020 року в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Позивач надав суду Виписку з особового рахунка за Кредитним договором № 152754 та зазначив, що відповідач має заборгованість за кредитним договором № 152754 від 18.09.2020 року, що утворилася станом на 31.01.2025 у загальному розмірі 5200 грн., яка складається із: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1000 грн., прострочена заборгованість по процентам - 4200 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1. договору про надання фінансового кредиту). На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, необхідно врахувати, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту № 152754 від 18.09.2020 року був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 17.10.2020. Пунктом 3.3.3 договору про надання фінансового кредиту № 152754 від 18.09.2020 року передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Згідно Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 152754 від 18.09.2020 сума становить 1000,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 600,00 грн. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 600 грн за період з 18.09.2020 року по 17.10.2020 року, виходячи з розрахунку: 1000 грн. (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту). Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України. Отже, позивач ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Таким чином матеріалами справи підтверджується, що відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка ним не сплачується, а саме: заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) у розмірі 1000 грн., заборгованість по процентам у розмірі 600 грн. (в межах строку дії кредитного договору з 18.09.2020 року по 17.10.2020 року). Відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн, оскільки такий розмір є непропорційним до предмета спору, конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, яка є вдвічі меншою від розміру витрат на правничу допомогу. Також вважаю, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони. Зазначена категорія справи не є для представника позивача складною, не вимагала вивчення нормативно-правових актів, аналізу судової практики та значного часу для підготування позовної заяви і подання її до суду. Вважаю, що фактично правнича допомога полягала лише у заповненні шаблону позовної заяви даними про відповідача, про кредитний договір та про суму заборгованості, що міг здійснити сам позивач в порядку самопредставництва без звернення за наданням правничої допомоги. З урахуванням вищенаведених обставин, зокрема, ціни позову, незначної складності справи, враховуючи обсяг здійснених робіт, необхідних для подання позову, предмет спору, розумну необхідність судових витрат на оплату правничої допомогу для даної справи, вважаю, що суд може обмежити заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, що відповідає розміру витрат на правничу допомогу, які понесені відповідачем. Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Понесення відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15.07.2025, згідно п. 5 якого розмір гонорару «Адвоката», з урахуванням ступеню складності правових питань, що стосуються доручення, важливості доручення з точки зору інтересів «Клієнта», обставини справи, обсягу і часу роботи, що має бути витрачений «Адвокатом» на аналіз наданих документів, підготування та подання до Роменського міськрайонного суду відзиву на позов, визначається за домовленістю сторін у фіксованій сумі 3000 (три тисячі) грн. Факт понесення відповідачем витрат на оплату правничої допомоги підтверджується фіскальним чеком № 4789202300 від 15.07.2025 ФН ПРРО 4000185713, згідно якого відповідач сплатив адвокату Менько Д.Д. 3000,00 грн за надання правничої допомоги у справі № 585/2422/25 за позовом Товариства з обмеженою ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Вважаю, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Отже, слід провести взаємозалік судових витрат у справі 21.07.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій він просив відзив на позовну заяву відповідача у справі № 585/2422/25 залишити без розгляду та задоволення, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені судові витрати, позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. В наданій суду відповіді вказав, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», детально ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як зазначалося раніше в позовній заяві, 18.09.2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 152754. Відповідач, укладаючи кредитний договір з ТОВ «ЗАЙМЕР», погодився на наступні умови, передбачені кредитним договором. Відповідно п.1.1. за цим Договором, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17-10-2020. Строк дії договору 30 днів. Відповідно до п.1.3. за цим Договором, За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно п.2.3. за цим Договором, Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У контексті спорів щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 надала чітке роз`яснення щодо порядку застосування ст. 625 ЦК України. Зокрема, зазначено, що право на нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, а також розмір таких процентів, залежать від підстави їх нарахування, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили лише проценти за правомірне користування кредитом. Позичальник погодився на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. З метою надання суду вичерпної інформації у справі, а також у зв`язку з отриманням заперечень Відповідача щодо розміру нарахованих відсотків, Позивач звернувся до Первісного кредитора з відповідним запитом про надання додаткового доказу - детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором. Станом на 21.07.2025 Позивач отримав відповідь на запити від Первісного кредитора. У зв`язку з цим, з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, Позивач просить суд долучити до матеріалів справи документ, наданий Первісним кредитором, а саме: - Детальний розрахунок заборгованості за договором № 152754. Звертаємо увагу суду на те, що на момент подачі позовної заяви Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані Первинним кредитором в рамках укладеного Договору факторингу. Під час подання позовної заяви Позивач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справ у розмірі 12 922,40 грн., які складаються з витрат на судовий збір ( 2 422,40 грн) та витрат на професійну правову допомогу, яка орієнтовно становила 10 500,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У постанові Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі № 826/856/18, провадження № К/9901/57401/18, викладено правовий висновок про те, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 18 вересня 2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладено договір про надання фінансового кредиту №152754. Відповідно до умов договору а саме п.1.1 Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 1000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.2 визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17.10.2020. Строк дії договору 30 днів. П.1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. П. 1.4 Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. П.1.5 Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. П.1.6 Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. П.1.7 Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Щодо порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за Договором пунктом 2.1. визначено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до пункту 2.2 сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за Договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений Договором. Згідно п.2.3 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Даний договір підписано [PERSON] електронним підписом КL9925 (а.с.14-15). Як вбачається з Додатку 1 до договору про надання фінансового кредиту №152754 від 18.09.2020 року, в якому міститься графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, загальна вартість кредиту становить 1600,00 грн. з яких: сума кредиту 1000,00 грн. проценти за користування кредитом 600,00 грн. Даний графік розрахунків підписано [PERSON] електронним підписом КL9925 (а.с.16). З довідки про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» встановлено, що клієнт [PERSON] з яким укладено договір №152754 від 18.09.2020 року ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі, одноразовий ідентифікатор KL9925, дата відправки: 18.09.2020, номер телефону: [NUMBER] (а.с.10). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» на картковий рахунок відповідача 18.09.2020 року о 14:26:04 було перераховано кредитні кошти в сумі 1000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с.26). 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.17-20). Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №152754 від 18.09.2020 року, на загальну суму заборгованості 5200,00 грн. з яких 1000,00 грн. сума виданого кредиту, 4200,00 грн. залишок по відсотках (а.с.9). Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №152754 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №152754 від 18.09.2020 року станом на 10.01.2025 року складає 5200,00 грн. з яких: 1000,00 грн. прострочена заборгованість, 4200,00 грн. прострочена заборгованість за процентами (а.с. 8). Відповідно до довіреності ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від 30.12.2024 р. уповноважує адвоката Пархомчук С.В. представляти їх інтереси в судах (а.с.6). З договору про надання правової допомоги укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] вбачається, що адвокат Пархомчук С.В. приймає доручення та бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в обсязі та на умовах передбачених договором. За даним договором адвокат Пархомчук С.В. здійснює представництво інтересів у судах. Відповідно до п. 3.1 договору вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с.11-12). Як вбачається з договору про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Менько Д.Д. та [PERSON] , вбачається, що адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу в справі №585/2422/25 та гонорар адвоката визначається за домовленістю сторін в сумі 3000,00 грн. (а.с.45). Відповідно до чеку №4789202300 від 15.07.2025 р. адвокату Менько Д.Д. було сплачено 3000,00 грн. за надання правничої допомоги в справі №585/2422/25 за позовом ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.46). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як свідчить зміст ч. 3, 5, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України). В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі, з договорів. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями частини 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову. Такого висновку суд приходить з тих підстав, що матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] дійсно уклав договір про надання фінансового кредиту №152754 від 18.09.2020 року з ТОВ «Займер» за умовами якого отримав в кредит кошти в розмірі 1000,00 грн. Право вимоги за даним договором перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за укладеним договором на умовах та в строки/терміни, що визначені в ньому не виконав, грошові кошти та нараховані відсотки не повернув. Відповідно до умов погодженого сторонами договору, кредит надавався [PERSON] строком на 30 днів. Графіком розрахунку та орієнтовної сукупної вартості кредиту який був погоджений сторонами визначено, що сума кредиту становить 1000 грн., проценти за користування кредитом становлять 600 грн. та чиста сума кредиту складає 1600 грн. Проте з наданої суду позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» виписки з особового рахунка [PERSON] за кредитним договором №452754 вбачається, що заборгованість останнього становить 5200,00 грн. та складається з 1000,00 грн. тіла кредиту та 4200,00 грн. прострочених відсотків. Але у наданій суду виписці відсутній детальний розрахунок нарахування відсотків [PERSON] за кредитним договором та з наданої суду виписки з особового рахунку не можливо встановити за який період відповідачу були нараховані відсотки, з якого часу відбулось прострочення повернення кредиту. В зв`язку з вказаним встановити дійсний розмір заборгованості за відсотками та перевірити правильність їх нарахування неможливо. Таким чином, наданий представником позивача розрахунок є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також суд, вважає за необхідне зауважити, що укладений кредитним договір є строковим та при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, необхідно врахувати, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування. А як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту № 152754 від 18.09.2020 року був погоджений сторонами та становив 30 днів, тобто до 18.10.2020. Таким чином, дослідивши матеріали справи, наданий суду відзив та відповідь на відзив, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача в сумі 1600,00 грн. що відповідає умовам погодженого сторонами кредитного договору та графіку розрахунку до нього здійсненого в межах строку кредитування визначеного в договорі. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задовольняється частково в сумі 1600 грн., що становить 30,77 %, тому з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених щодо нього вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 745,37 грн. (2422,40*30,77%/100%=745,37). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10500 грн. А представник відповідача клопотав про зменшення розміру витрат позивача на оплату правничої допомоги до 3000,00 грн. та як наслідок здійснення розподілу судових витрат з врахуванням пропорційності задоволених вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на вказане, вирішуючи вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд вважає, що витрати в розмірі 10500 грн. є значно завищеними, оскільки з приводу розгляду таких позовів в Україні вже склалася стала судова практика, а тому адвокат при складанні позову та зібранні доказів не міг витрати скільки часу, який міг би коштувати 10500 грн. За таких обставин розмір судових втрат які суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача - 3000 грн. У зв`язку із розглядом даної справи відповідач також поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., проте, дана сума також є значно завищеною, оскільки адвокатом було подано лише один відзив, та він не міг витрати на його складання скільки часу, який міг би коштувати 3000 грн. За таких обставин розмір судових втрат які суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача становить - 1500 грн. Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. та 745,37 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved