Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивач, 28 липня 2025 року звернувся в суд з даною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №17965-07/2024 від 15 липня 2024 року, який укладено між останньою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит», в сумі 26000 грн 00 коп., з яких 20000 грн 00 коп. заборгованість за основною сумою боргу та 6000 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами, оскільки відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором. Право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] за вказаним кредитним договором перейшло від первісного кредитора на підставі укладеного договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року згідно з реєстром боржників від 24 грудня 2024 року, що є додатком №1 до договору факторингу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, у позовній заяві просив проводити розгляд срави за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомила. При цьому, 31 жовтня 2025 року подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги визнає частково, лише в частині повернення тіла кредиту в сумі 20000 грн 00 коп. У задоволенні позовних вимог у частині нарахованої заборгованості за процентами в сумі 6000 грн 00 коп. просить відмовити та зменшити розмір неустойки (штрафів і пені) відповідно до ст.551 ЦК України, як явно завищеного. Також просила суд надати можливість сплатити суму основного боргу частинами, з урахуванням її майнового та соціального стану. На обґрунтування відзиву вказала, що у матеріалах справи відстуні належні докази правомірності нарахувань. Позивач не надав первинних документів, які підтверджують фактичний розрахунок відсотків та штрафних санкцій. Позивач є колекторською компанією, а не первісним кредитором. Відповідно до ст.516 ЦК України боржник має бути повідомленим про відступлення права вимоги, однак вона не отримувала офіційного письмового повідомлення про передачу її боргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що ставить під сумнів правомірність дій цієї компанії. Штрафні санкції є явно завищеними. Розмір штрафів у сумі 6000 грн, суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, визначеним ст.3 та ст.509 ЦК України. Відповідно до ст.551 ЦК України, суд має зменшити розмір неустойки, якщо вона є явно завищеною порівняно з основним зобов`язанням. Вона є особою з інвалідністю, отримує пенсію в розмірі 2361 грн, яка є єдиним джерелом її доходу. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 липня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №17965-07/2024, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, товариство 15 липня 2024 року надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 20000 грн, на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, строком на 120 днів. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування - 11 листопада 2024 року. У пунктах1.4,1.4.1 договору вказано, що за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Денна процентна ставка складає: (36000,00/20000,00)/ 120*100%=1,5%. Розрахована за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ВСК - загальні витрати за кредитом (сума всіх нарахованих процентів згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит; ЗРК - загальний розмір кредиту (вказаний в п.1.1. договору); t - строк кредитування у днях (вказаний в п.1.2 договору). Загальні витрати, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом та орієнтовна загальна вартість кредиту станом на день його оформлення вказуються в Графіку платежів до цього договору та розраховані за умови своєчасного на належного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.1.4.2 клієнт має право 08 серпня 2024 року сплатити перший платіж відповідно до Графіку платежів з урахуванням знижки в розмірі 34,00%. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (прострочення сплати першого платежу) він зобов?язаний сплатити перший платіж (за перший розрахунковий період) в розмірі, визначеному графіком платежів. У п.1.5 договору зазначено, що детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Згідно з п.1.6 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5363 - 54xx - xxxx - 2657 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (а.с.6-8). Відповідно до п.3.1 договору за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Порядок нарахування платежів за прострочення клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за цим договором передбачено в п.5.3. цього договору. Нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування зазначеного в п.1.2. договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний клієнтом). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня (п. 3.3. договору). Також, відповідачем у день укладення договору про надання фінансового кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано графік платежів, що є додатком №1 до цього договору, за яким загальна вартість кредиту становить 56000 грн 00 коп., відсотки 36000 грн 00 коп. Відповідач повинен сплатити товариству 08 серпня, 02,27 вересня, 22 жовтня 2024 року, проценти за користування кредитом по 7500 грн. (за 100 днів) та 11 листопада 2024 року (за 20 днів) погасити суму тіла кредиту - 20000 грн та сплатити нараховані відсотки в сумі 6000 грн. Пунктом 2 графіку передбачено, що у разі своєчасного та належного виконання клієнтом п.1.4.2 договору, сума першого платежу клієнта за договором з урахуванням знижки складає 4950 грн та внесення першого платежу у вказаному розмірі буде вважатися повною та належною сплатою першого платежу за договором (а.с. 9). Крім того, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, у якому визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта (а.с. 10) ТОВ «Аванс Кредит» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти у позику, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з яким ТОВ «Аванс Кредит» укладено договір на переказ коштів, відповідно до якої 15 липня 2024 року на картку [NUMBER] , перераховано 20000 грн 00 коп. (а.с. 12). Укладення вказаного кредитного договору як і отримання зазначеної суми кредиту відповідачем не заперечується. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №17965-07/2024 від 15 липня 2024 року проведеного ТОВ «Аванс Кредит» вбачається, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором внаслідок чого їй нарарахована заборгованість в сумі 26000 грн 00 коп., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 20000 грн 00 коп.; суми заборгованості за відсотками - 6000 грн. Відсотки за кредитним договором нараховувалися посинаючи з дня видачі кредиту 15 липня 2024 року та по 11 листопада 2024 року (за 120), тобто в обумовлений сторонами в договорі строк. Сума заборгованості за відсотками розрахована з урахуванням внесених відповідачем платежів на погашення кредитної заборгованості (а.с. 19-20). 24 грудня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24122024 відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржника, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 13-15). На підтвердження укладення вказаного договору факторингу позивачем до матеріалів справи також долучено акт прийому-передачі реєстру боржників та платіжну інструкцію про оплату за відступлення прав вимоги задоговром факторингу (а.с.16,17). Згідно з реєстром боржників від 24 грудня 2024 року, що є додатком до договору факторингу №24122024 від 24 грудня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №17965-07/2024 від 15 липня 2024 року в сумі 26000 грн 00 коп., з яких: 6000 грн 00 коп. - заборгованвсть за основною сумою боргу; 6000 грн 00 коп. - заборгованість за процентами (а.с. 18). Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Положенням статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст.526,527,530,610 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, дане зобов`язання має бути виконане у зазначений період часу. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Верховний Суд України у своїй постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 зробив висновок про те, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. За правилами ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Факт укладення договору про надання фінансового кредиту №17965-07/2024 від 15 липня 2024 року та отримання позики за цим кредитним договором відповідачем [PERSON] не оспорюється, про що свідчить подана нею до суду заява, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до [PERSON] за вказаним договором про надання фінансового кредиту №17965-07/2024. Неотримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги не позбавляє її обов`язку погашення боргу, доказів, що вона сплатила заборгованість за кредитним договором первісному кредитору суду не надано. Таким чином, у позивача наявні права вимоги до відповідача. Отже, з урахуванням встановлених обставин, визнання відповідачем позову в частині нарахованої суми заборгованості за тілом кредиту, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу (тіло) в сумі 20000 грн 00 коп. Разом з цим відповідач не погоджується з сумою нарахованих відсотками, вважає їх безпідставними, завищеними та такими, що суперчать вимогам чинного законодавства. Вирішуючи це питання, суд виходить з наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 не більше 1%. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи, що кредитний договір, який є предметом спору в цій справі, укладений після набрання чинності Законом №3498-IX, до нього підлягала застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. Таким чином за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24 грудня 2023 року (дати набрання чинності Законом №3498-IX), денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Судом встановлено, що первісний кредитор не врахував вкаханих норм закону щодо розміру денної процентної ставки, внаслідок чого наведені ним розрахунки заборгованості є неправильним. Невідповідність проведених первісними кредиторами розрахунків заборгованості за відсотками вимогам законодавства є підставою для проведення судом перерахунку суми заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Договір про надання фінансового кредиту №17965-07/2024 укладений 15 липня 2024 року строком на 120 днів, до 11 листопада 2024 року. Відповідач отримала кредит в сумі 20000 грн, денна процентна ставка за користування кредитом протягом усього строку становить 1,5%. Нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 1,50% протягом всього строку дії договору, суперечить вимогам ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки цей кредитний договір був укладений 15 липня 2024 року, встановлена договором ставка 1,5% відповідала чинному законодавству на момент його підписання, надалі починаючи з 21 серпня 2024 року денна ставка мала становити не більше 1%. Виходячи з проведеного судом самостійно перерахунку відсотків з 1,5% на 1% починаючи з 21 серпня 2024 року та до 11 листопада 2024 року (кінцева дата нарахування відсотків), з урахуванням погашення відповідачем сум нарахованих відсотків, суд приходить до висновку, що у відповідача заборгованість за кредитним договором за відмотками, відсутня. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за відсотками в сумі 6000 грн 00 коп. задоволенню не підлягають. Неустойка (штраф, пеня) відповідачу за кредитним договором не нараховувалась. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення суд зазначає наступне. Статтею 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про, зокрема, надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Питання відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання, врегульовано нормами ст.435 ЦПК України, відповідно до якої за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. За нормами Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно з нормами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див."Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п. 40). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. Суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем наявності виняткових обставин, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду, оскільки попри надання відповідачем документів, що вона є інвалідом третьої групи, нею не надано суду доказів, які б підтверджували її матеріальний стан та, що захворювання внаслідок якого їй надано групу інвалідності є тяжким, трет група є робочою. Тобто, повідомлені відповідачем обставини не можуть бути оцінені як підстава для розстрочення виконання рішення суду в розумінні норм ст.435 ЦПК України, а тому клопотання про розстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягає. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом договором №17965-07/2024 від 15 липня 2024 року в сумі 20000 грн 00 коп. (тіло кердиту). У задоволенні позову щодо нарахованої суми відсотків, суд відмовляє. Також у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачапідлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2329 грн 23 коп.

Outcome: partial