Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» про стягнення недоотриманої заробітної плати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що у період з 09.09.2021 року по теперішній час він знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс». Щомісячно, до повномасштабного вторгнення РФ на територію України, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» здійснював нарахування та виплату позивачу заробітної плати в період часу з вересня 2021 року по грудень 2021 року в сумі 15\~000,00 грн. за один місяць, а з січня по лютий 2022 року в сумі 20\~000,00 грн. за один місяць роботи. 26.03.2022 року [PERSON] відповідно до мобілізаційної директиви Головнокомандуючого Збройних сил України від 24.02.2022 року, було зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] . З березня 2022 року, обчислення середньої зарплати повинно було здійснено із розрахунку виплат за січень та лютий 2022 року за наступною формулою: кількість робочих днів за січень 19 + за лютий 20 = 39 робочих днів за два останні місяці, далі встановлюється нарахована заробітня плата за січень 20\~000,00 грн. + за лютий 20\~000,00 грн. = 40\~000,00 грн. В подальшому, встановлюється середньоденна заробітня плата за два місяці це 40\~000,00 / 39 = 1 025,64 грн. Однак, позивачем під час ознайомлення з довідкою про нараховану та виплачену заробітню плату та утримання податків за період з 09.09.2021 року по 30.11.2024 рік, виданої ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» було встановлено, що ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс», нарахував і виплатив за січень 2022 року 9\~800,00 грн. та лютий 2022 року 9\~800,00 грн., що не відповідає дійсності так як, відповідно до виписки з банківського рахунку UKRSIBBANK від 20.12.2024 року на ім`я [PERSON] , на банківську карту за січень 2022 року була нарахована заробітня плата у сумі 20\~000,00 грн. та за лютий 2022 року також була нарахована заробітня плата у сумі 20\~000,00 грн. Таким чином, посадові особи ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» умисно неправильно нарахували заробітню плату позивачу з метою подальшого зменшення нарахування середнього заробітку під час проходження військової служби. Заробітна плата відповідно до вищевказаних розрахунків повинна була складати 1 025,64 грн. х 4 дні = 4 102,56 грн. Однак, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нарахувало та виплатило позивачу заробітну плату у сумі 1 623 грн., тобто не доплатило позивачу 2 479,56 грн. Кількість робочих днів у квітні, склала 21 дні, тобто заробітна плата відповідно до вищевказаних розрахунків повинна була складати 1 025,64 грн. х 21 дні = 21 538,44 грн. Однак, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нарахувало та виплатило заробітну плату у сумі 8 522 грн., тобто знову не доплатило позивачу 13 016,44 грн. Кількість робочих днів у травні, склала 22 дні, тобто заробітна плата відповідно до вищевказаних розрахунків повинна була складати 1 025,64 грн. х 22 дні = 22 564,08 грн. Однак, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нарахувало та виплатило заробітну плату у сумі 8\~928,00 грн., тобто не доплатило 13 636,08 грн. Кількість робочих днів у червні, склала 22 дні, тобто заробітна плата відповідно до вищевказаних розрахунків повинна була складати 1 025,64 грн. х 22 дні = 22 564,08 грн. Однак, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нарахувало та виплатило заробітну плату у сумі 8 928,00 грн., тобто знову не доплатило 13 636,08 грн. Кількість робочих днів у липні, до 19.07.2022 року, склала 13 дні, тобто заробітна плата відповідно до вищевказаних розрахунків повинна була складати 1 025,64 грн. х 13 дні = 13 333,32 грн. Однак, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нарахувало та виплатило позивачу заробітну плату у сумі 4\~869,00 грн., тобто знову ж таки не доплатило на думку пзивача 8 464,32 грн. Загальна сума недоплати позивачу заробітної плати ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» у період з 26.03.2022 року по 19.07.2022 року складає 51 232,48 грн. У зв`язку з вищевикладеним та з метою досудового врегулювання спору, позивачем 09.01.2025 року на електрону адресу ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс», була подана претензія досудового урегулювання спору з вимогою виплатити недоплату заробітної плати у період з 26.03.2022 по 19.07.2022. 03.02.2025 року ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс», відхилило претензію позивача, посилаючись на те, що в період з січня по лютий 2022 року йому були помилково зараховані кошти, які згідно прибуткового косового ордеру № 341 від 04.02.2022 року та прибуткового касового ордеру №568 від 02.03.2022 року були повернуті позивачем, як надлишково перераховані кошти заробітної плати за січень та лютий 2022 року відповідно. Зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач не здійснював жодного повернення коштів, а у ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» відсутні будь-які документальні підтвердження, що містять особистий підпис де вказано про повернення коштів. А до того ж, у дні 04.02.2022 року та 02.03.2022 року позивач перебував на лікарняному, тому повернути кошти ніяк не міг. Крім того, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету міністрів України від 21.02.2001 № 159, позивач претендує на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яка складає 13\~866,17 грн. Також, у зв`язку із несвоєчасною повною виплатою позивачу заробітної плати він відчував моральні страждання, яке виражалось у тому, що в перші дні перебування його у військовій частині [NUMBER] , під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, матеріальне забезпечення було не найвищому рівні, так як окрім форменого одягу він більше від держави нічого не отримав. Бронижелет, аптечка, тактично-розвантажувальний желет, шолом тактичного захисту, тепловізер, фонарик, рацію та інші речі позивач закупив за власні кошти. Крім того, військова частина, в якій позивач проходив службу, на початку березня 2022 року зазнала ракетного удару, в наслідок якого загинуло 9 осіб і для того щоб захистити свої життя в разі повторного обстрілу знову ж таки, за власні кошти, доводилося будувати підземні приміщення для укриття. Волонтерська допомога здійснювалась на високому рівні, але вона повністю не покривала витрати, так як основні придбання відразу ж направлялись на передові позиції фронту. Крім того, за весь період повномасштабного вторгнення ніхто із керівництва «Діагностичного центру «Меділабс» ні морально, ні матеріально не допомагали своїм колегам, які були призвані до лав Збройних сил України захищати свою державу, як це прийнято в інших «великих компаніях» чи в державних установах. В цей непростий час, керівництво «Діагностичного центру «Меділабс» ніяким чином не надавало підтримку позивача під час проходження військової служби, хоча повинно було це робити з точки зору того, що під час прийняття на роботу повідомляли, що одним із пріоритетних напрямків політики компанії є дружні відносини в середині колективу, це розцінювалось як всебічна моральна підтримка, навіть поза межами робочого процесу. А натомість керівництво компанії не дотримувалося своєї політики, а ще й порушили законне право на заробітню плату в наслідок чого позивачу була завдана моральна шкода, яка обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності та ігноруванням прав. Тому, позивач вважає, що своїми діями ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» нанесло йому моральну шкоду, яку він оцінюю у 100\~000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за недоплату заробітної плати у період з 26.03.2022 по 19.07.2022 у сумі 51 232,48 грн. Зобов`язати відповідача перерахувати суму 51 232,48 грн. на банківський рахунок позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», IBAN: [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 13 866,17 грн. Зобов`язати відповідача перерахувати суму 13 866,17 грн. на банківський рахунок позивача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК», IBAN: [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 100\~000,00 грн. Зобов`язати відповідача перерахувати суму 100\~000,00 грн. на банківський рахунок позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК», IBAN: [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 17.02.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 27.02.2025 року позовну заяву повернуто позивачу. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.04.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 27.02.2025 року скасовано та справ направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 11.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. 22.04.2025 представником відповідача ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позовної заяви представник просив відмовити в повному обсязі. Представник відповідача вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки є юридично необгрунтованою, а доводи такими, що не підтверджуються належними та допустими доказами, оскільки вказані обставини вже були предметом судового розгляду у справі №127/1239/25, в частині визнання позивачем суми заробітної плати, де позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. Щодо розміру середнього заробітку вказав, що позивач безпідставно зазначає, що його заробітна плата у січні-лютому складала 20\~000,00 грн на місяць, оскільки при розгляді справи №127/1239/25 він сам підтвердив факт отримання за вказаний період заробітної плати в розмірі 9\~800,00 грн. за місяць, обчислюючи ціну позову. Це випливає з рішення суду по справі №127/1239/25. Щодо повернення надміру виплачених коштів, відповідач вказав, що позивачу у січні-лютому 2022 року дійсно було помилково нараховані більші суми, ніж належні, проте позивач добровільно повернув надміру отримані кошти. Додатково зазанчив, що відсутність підпису особи, що повертає кошти не свідчить про відсутність факту такого повернення. Щодо вимоги про компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати, представник вказав, що такого порушення не було, оскільки позивач вчасно з урахуванням встановлених законодавчих термінів і вимог отримував нараховану заробітну плату, а підстава для індексації такої суми немає, оскільки вона не є узгодженою до виплати сумою. Також, стосовно відшкодування моральної шкоди, представник відповідача вказав, що позивачем не підтверджено жодними доказами факту порушення його законних прав, не надано медичних документів, свідчень та висновків, що підтверджували факт і обсяг моральних страждань чи втрати життєвих зв`язків. Крім того, наголосив, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом. Так, позивач вказує, що про порушення свого права він дізнався 20.12.2024 року, що не відповідає дійсності, оскільки він мав змогу користуватися картковими рахунками та контролювати баланс коштів та розмір їх надходжень постійно. У відповіді на відзив позивач [PERSON] вказав, що позовні вимоги у справі №127/1239/25 суттєво відрізняються від позовних вимог у даній справі, як за предметом позову так і за підставами. Вказані справи відрізняються за періодами, за які заявляються вимоги так і за характером заявлених вимог. Посилання відповідача на те, що позивач під час розгляду справи № 127/1239/25 начебто підтвердив факт отримання заробітної плати за період січень лютий 2022 року в розмірі 9\~800,00 грн, є безпідставним. Інформація про розмір заробітної плати подавалася позивачем виключно на підставі офіційної довідки, виданої ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» № 01-20/126. На момент звернення до суду у справі № 127/1239/25 позивач не мав жодних законних підстав зазначати інший (вищий) розмір заробітної плати, зокрема 20\~000,00 грн, оскільки відсутні були належні та допустимі докази, які б це підтверджували. Однак, після подання того позову, позивачем було виявлено обставини, що свідчать про невірне нарахування заробітної плати, внаслідок чого утворилася її недоплата. Саме з метою захисту своїх трудових прав, у зв`язку з виявленою недоплатою, позивач звернувся до суду з даним позовом. Також звернув увагу суду на те, що відповідач жодним чином не спростував у відзиві твердження, що 04.02.2022 року та 02.03.2022 року позивач не здійснював жодного фізичного повернення коштів у приміщенні ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс». Не надано жодного доказу, який би підтверджував факт йлшл особистого повернення грошових коштів. У ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» відсутні будь-які документальні підтвердження з його особистим підписом, які б засвідчували повернення мною грошових коштів відповідачу. Ухвалою суду від 25.04.2025 року у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб відмовлено. При цьому, у запереченні на відповідь позивача на відзив представник відповідача вказав, що цивільна справа №127/1239/25 має преюдиційне значення для розгляду даної справи, оскільки вказаним судовим рішення втановлено, що позивач обгрунтовано отримував заробітну плату у розмірі 9\~800,00 грн., і що роботодавець правомірно припинив нарахування у зв`язку з набранням чиності Законом №2352/ІХ. Також, позивач намагається применшити значення довідки, яка підтверджує суму середнього заробітку, стверджуючи , що вона подана виключно в якості документа від відповідача. При цьому, позивач голослівно заявляє про зниження розміру заробітної плати, не надавши жодного підтвердження. Відповідач діяв у повній відповідності до штатного розпису, посадових окладів та чинного законодавства. Тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. У свою чергу, ухвалою суду від 24.06.2025 року судом вирішено перейти до розгляду справи за правилами строщеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалою суду від 09.09.2025 року судом було витребовано докази по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» №309-к від 08.09.2021 прийнято [PERSON] на посаду юрисконсульта з 09.09.2021 з посадовим окладом 9 700,00 грн за основним місцем роботи (а.с. 10). Відповідно до штатного розпису ТОВ «ДЦ «Меділабс» з 01.12.2021 року на підприємстві передбачається посада юрисконсульту, кількість штатних одиниць 2, оклад 9\~800,00 грн. (а.с.100-104). Відповідно до наказу №75/к, увільнено [PERSON] , юрисконсульта, від роботи з 26.03.2022 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби (а.с. 10 зворот). Відповідно до статті 119 КЗпП України зі змінами, внесеними ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» прийнято наказ №189/к від 19.07.2022, яким наказано Відділу бухгалтерії припинити з 19.07.2022 нарахування та виплату середнього заробітку [PERSON] , юрисконсульту, який проходить військову службу під час мобілізації (а.с. 11). Позивач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 20.12.2024 (а.с. 7). Відповідно до Інформації СК «Країна» [PERSON] звертався до лікарів з приводу хвороби 25.11.2021 року, 14.02.2022 року, 04.02.2022 року, 14.02.2022 року (а.с.8 зворот, 107 зворот, 108). Також, відповідно до Витягу з наказу №61/К від 24.02.2022 року [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати за 2022 рік, терміном на 31 календарний день (а.с.109-110). Як вбачається із довідки, виданої ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» за вих. №01-20/126 від 16.12.2024, нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] здійснювалась з вересня 2021 року по липень 2022 року включно. За січень 2022 року сукупний дохід складав 9\~800,00 грн., утримання податків 1\~911,00 грн., сума до виплати 7\~889,00 грн. За лютий 2022 року сукупний дохід складав 9\~800,00 грн., утримання податків 1\~911,00 грн., сума до виплати 7\~889,00 грн. (а.с. 9 зворот). З виписки за картковим рахунком [PERSON] за період з 10.09.2021 року по 30.07.2022 року вбачається, що 21.01.2022 року на картковий рахунок було зараховано від ТОВ «ДЦ «Меділабс» 3\~321,69 грн., 04.02.2022 року 16\~678,33 грн., 21.02.2022 року 4\~338,95 грн., 02.03.2022 року 15\~661,07 грн. (а.с.12-19). 09.01.2025 року [PERSON] направив на адресу ТОВ «ДЦ «Меділабс» претензію досудового урегулювання спору з вимогою виплати 51\~232,48 грн. недоплати заробітної плати за період з 26.09.2022 року по 19.07.2022 (а.с.20-21). З відповіді на запит щодо надання інформації [PERSON] №01-20/31 від 03.02.2025 року ТОВ «ДЦ «Меділабс» вказало, у період з 09.09.2021 року по теперішній час, [PERSON] знаходиться у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Діагностичний центр «Меділабс», та згідно чинного законодавства у період з 26.03.2022 року по 19.07.2022 року відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України, ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» здійснював нарахування та виплату середньої заробітньої плати, що підтверджується Довідкою, виданою ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» вих.№01-20/126 від 16.12.2024, яка підтверджує дохід з січня по лютий 2022 року в сумі 9\~800,00 грн, за один місяць роботи. В період з січня по лютий 2022 року [PERSON] були помилково зараховані кошти, які згідно прибуткового касового ордеру №341 від 04.02.2022 року, та прибуткового касового ордеру №68 від 02 березня 2022 року [PERSON] було повернено надлишково перераховані кошти заробітної плати за січень та лютий 2022 року відповідно. Таким чином, проаналізувавши твердження щодо виплати заробітної плати з січня по лютий 2022 року в сумі 20\~000,00 грн. за один місяць роботи ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» вважає хибним, та повідомило, що ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» не порушує законні права [PERSON] , а тому змушені відхилити претензію щодо недоплати заробітної плати (а.с.8). Відповідно до Прибуткого касового ордеру №341 від 04.02.2022 року [PERSON] здійснив повернення надлишково перерахованої та отриманої заробітної плати за січень у розмірі 12\~111,00 грн. (а.с.63). Відповідно до Прибуткого касового ордеру №568 від 02.03.2022 року [PERSON] здійснив повернення надлишково перерахованої та отриманої заробітної плати за лютий у розмірі 12\~111,00 грн. (а.с.64). Разом з тим, із Відомостей про нарахування заробітної плати за 1 місяць 1 кварталу 2022 року ТОВ «ДЦ «Меділабс», вбачається, що [PERSON] перебував на роботі 31 день, загальна сума нарахованої заробітної плати складає 9\~800,00 грн., сума утриманого єдиного внеску 2\~156,00 грн. (а.с.65-68). Із Відомостей про нарахування заробітної плати за 2 місяць 1 кварталу 2022 року ТОВ «ДЦ «Меділабс», вбачається, що [PERSON] перебував на роботі 28 днів, загальна сума нарахованої заробітної плати складає 9\~800,00 грн., сума утриманого єдиного внеску 2\~156,00 грн. (а.с.70-74). Згідно Відомостей про суму нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 1 місяць 1 кварталу 2022 року за РНОКПП [NUMBER] сума нарахованого доходу складає 9\~800,00 грн., та 382,50 грн., сума виплаченого доходу скаладає 9\~800,00 грн, та 382,50 грн., суа податку 1\~764, військового збору 147,00 грн (а.с.75-77) Згідно Відомостей про суму нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2 місяць 1 кварталу 2022 року за РНОКПП [NUMBER] сума нарахованого доходу складає 9\~800,00 грн., та 382,50 грн., сума виплаченого доходу скаладає 9\~800,00 грн, та 382,50 грн., суа податку 1\~764, військового збору 147,00 грн (а.с.80-88) Також, як вбачається із довідки, виданої ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» за вих. №01-20/126 від 16.12.2024, нарахування та виплата заробітної плати [PERSON] здійснювалась з вересня 2021 року по липень 2022 року включно (а.с. 4 зворот). 22.11.2024 [PERSON] звернувся до ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» із претензією досудового врегулювання спору, згідно якої просив ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» з 18.05.2024 року розпочати йому виплату середньої заробітної плати на підставі частини 2 статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» юрисконсульту ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс», із зазначенням банківського рахунку для перерахування грошових коштів (а.с. 8-9). У відповідь на вказану вище претензію ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» повідомлено, що ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» не порушує законні права [PERSON] , а тому вимушене відхилити його претензію щодо виплати середньої заробітної плати згідно частини 2 статті 21 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 10). Відповідно до Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2025 року у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ДЦ «Меділабс» про зобов`язання відновити виплату та стягнення заборгованості із виплати середнього заробітку відмовлено. Даним судовим рішенням встановлено, що із набранням чинності Закону №2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади. Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні (а.с.91-92). Постаною Вінницького апеляційного суду від 17.06.2025 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2025 року без змін (а.с.137-141). Суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції, що Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Тобто законодавець врахував обтяжливість покладення забезпечення цієї державної гарантії на роботодавців та змінами до частини третьої статті119 КЗпП України виключив положення щодо збереження середнього заробітку за місцем роботи на час призову за рахунок роботодавця. Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX- 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади. Обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Кодексом законів про працю України надано визначення трудового договору. Так, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Глава VII Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ врегульовує особливості призову під час мобілізації. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне положення закріплені в статті 21 КЗпП, відповідно до якої роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату на виконану ним роботу, визначену трудовою угодою. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до частин 1, 2 статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Матеріалами справи встановлено, що посадовий оклад [PERSON] складав 9\~700, грн., вказане підтверджується Наказом №30-к від 08.09.2021 року та штатним розписом ТОВ «ДЦ «Меділабс» від 01.12.2021 року. Твердження позивача що за січень 2022-лютий 2022 року його заробітна плата складала 20\~000,00 грн. належним чином перед судом позивачем не доведено та спростовано наданими відповідачем доказами, а саме: прибутковими касовими ордерами №431 від 04.02.2022 року та №568 від 02.03.2022 року про повернення надлишково перерахованої та отриманої заробітної плати у розмірі по 12 1111,00 за кожний місяць. Щодо заявленого клопотання представником відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками. Позивач із цим позовом звернувся 12.02.2025. Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон №2352-ІХ), назву та частини першу і другу\~статті 233 КЗпП України\~викладено у новій редакції. Так, частиною першою\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції\~Закону №2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частиною другою\~статті 233 КЗпП України\~передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Отже, починаючи з 19.07.2022 у\~КЗпП України\~відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 Розділу\~Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно пункту першого\~постанови КМ України №1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р.\~№ 211\~Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р.\~№ 392\~Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р.\~№ 641\~Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029). 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Враховуючи, що право позивача на звернення до суду з даним позовом до 19.07.2022 не було обмежено будь-яким строком, після цієї дати був встановлений тримісячний строк звернення до суду, який на період карантину та під час дії воєнного стану продовжується, а позивач звернувся в суд з даним позовом 12.02.2025 в період дії воєнного стану в Україні, тому строки звернення до суду ним порушені не були. Таким чином, твердження представника відповідача про пропуск цього строку є необґрунтованим, а заявлене ним клопотання про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до статті 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу, своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. З огляду на встановлення вище обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеність, оскільки позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 9\~700,00 грн., який він отримував згідно штатного розпису, а протилежного судом не встановлено. Тому стягнення недоплаченої заробітної плати у період з 26.03.2022 року по 19.07.2022 року не є законним та обгрунтованим. Щодо вимог про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та стягнення моральної шкоди, то дані вимоги задоволенню також не підлягають, так як є похідними від вимоги про стягнення заборгованості за недоплату заробітної плати, в задоволенні якої відмовлено. Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на доведення своїх вимог, у зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed