Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 06.06.2019 року [PERSON] шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 06.06.2019 року між банком та відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум», мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка 39,99 % річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/абооперацій зняття коштів готівкою; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборговаості, мінімум 50 грн. Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 143\~101,82 грн, з яких: 85\~915,71 грн прострочене тіло кредиту, 57\~186,11 грн відсотки за користування кредитом. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 143\~101,82 грн та вирішити питання по стягнення судових витрат. Ухвалою суду від 19.09.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.10.2025 року представником відповідача Василець М.С. надано до суду відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що зі змісту оферти від 06.06.2019 року вбачається, що в ній не зазначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. З розрахунку заборгованості, наданого Позивачем вбачається, що АТ «Сенс Банк» нараховувало та списувало з Відповідача комісію, загалом, за весь період дії договору у розмірі 8 395,92 грн. Кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому, на думуку представника відповідача, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними, відповідно до ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо стягнення відсотків, представник відповідача зазначила, що відповідно до довідки від 03.10.2022 року № 1210-5002205515, [PERSON] набула статус внутрішньо переміщеної особи, на яку поширюються пільги по виконанню кредитних зобов`язань, передбачені статтею 92 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Кредитний договір було укладено 06 червня 2019 року, тобто до початку повномасштабного вторгнення військ РФ (24 лютого 2022року). На час тимчасової окупації Херсонської області та міста Херсона (01 березня 2022 року) відповідач майже не користувалась кредитними коштами. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не мала простроченого зобов`язання по комісії, простроченому тілу кредиту та овердрафту. Тому, на думку представника відповідача, наведені обставини та положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» сума заборгованості підлягає перерахунку та зменшенню з 143 101,82 грн. до 87 105,87 грн. Також, з наданої АТ «Сенс Банк» виписки з рахунку, вбачається, що Банк самостійно здійснював списання, які не було погоджені сторонами ні в оферті, ні в паспорті споживчого кредиту. Окрім списання відсотків за користування кредитом, банк постійно самостійно здійснював списання за інші операції, які не були погоджені відповідачем. Більше того, банк здійснював вище перелічені списання навіть у періоди, коли відповідач не користувався кредитними коштами. Відповідно заборгованість по тілу кредиту та відсоткам формувалась з різних операцій по списанню, які Банк проводив самостійно, без погодження і попередження клієнта. Банк здійснював автоматичне списання щомісячних платежів на погашення відсотків за користування кредитного ліміту, штрафи, інші платежі, розмір та порядок нарахування яких сторонами у кредитному договорі не узгоджувались. За відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, банк має право вимоги повернення лише фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів. Тому, представник відповідача вважає, що позивач не довів жодної правової підстави для задоволення позову. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку. Заяв, клопотань від сторони відповідаа до суду не надходило. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.06.2019 року [PERSON] шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 06.06.2019 року між банком та відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум», мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка 39,99 % річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/абооперацій зняття коштів готівкою; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми заборговаості, мінімум 50 грн. Строк кредитування 12 місяців з можливою пролонгацією для відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору. Строк внесення платежу до 30 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки. Наслідки прострочення виконання або/та невиконання зобов`язань за споживчий кредит, одноразоввий за кожен факт виникнення прострочки штраф за прострочення внесення суми мінімального платежу 100 грн в день виникнення прострочки, 300 грн в разі, якщо сума простроченої заборгованості погашена протягом 5 робочих днів. Позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Сторони також узгодили, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався, про що свідчить надана позивачем виписка по рахунку за період з 06.06.2019 року по 22.06.2025 року. Проте, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, станом на 22.06.2025 року загальна заборгованість за кредитним договором № 631177781 від 06.06.2019 року становить 143\~101,82 грн, з яких: 85\~915,71 грн прострочено тіло кредиту; 57\~186,11 грн відсотки за користування кредитом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п.1 ч.2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.\~525,\~526,\~546 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем заявлені позовоні вимоги не визнаються. Так, у відзиві на позов представником відповідача зазначено, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг за надання кредиту і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. Згідно наданаго позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за розрахунковий період початок періоду 06.02.2020 кінець періоду 05.03.2020 року та початок періоду 06.12.2024 року кінець періоду 05.01.2025 року, АТ «Сенс Банк» нараховано комісію РКО у розмірі 8395,92 грн. Так, зі змісту оферти від 06.06.2019 року, укладеної між сторонами, вбачається що вона не містить переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. 10\~червня 2017\~року набрав\~чинності Закон\~України «Про\~споживче кредитування»,\~який визначає\~загальні правові\~та організаційні\~засади споживчого\~кредитування в\~Україні.\~Закон України\~«Про захист\~прав споживачів»\~застосовується до\~відносин споживчого\~кредитування у\~частині,\~що не\~суперечить Закону\~України «Про\~споживче кредитування»\~(стаття\~11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~у редакції,\~чинній з\~10\~червня 2017\~року).\~Отже,\~регулювання правовідносин\~банку зі\~споживачем щодо\~кредитування для\~споживчих потреб\~до 10\~червня 2017\~року відбувалося\~з урахуванням\~приписів Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів».\~З 10\~червня 2017\~року на\~ці відносини\~поширюється Закон\~України «Про\~споживче кредитування»,\~а у\~частині,\~що йому\~не суперечить,\~-\~також Закон\~України «Про\~захист прав\~споживачів». Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Ч. 2 ст. 8 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту. \~ \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата дійшла висновку щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відповідно до частини 1, 3 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року N 2121-III відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд приходить до висновку, що нарахована позивачем комісія РКО у розмірі 8395,92 грн є безпідставно нарахованою та підлягає відрахуванню з загальної суми заборгованості. Відповідно до\~ст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до наданої позивачем виписки за особовим рахунком клієнта за період з 06.06.2020 року по 22.06.2025 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював зняття та поповнення карткового рахунку, останнє проведення відповідачем платежу зазначене як «покупка» у розмірі 500,00 грн, який був вчинений 29.03.2022 року. Кінцевий залишок у розмірі 85915,71 грн; заборгованість зі сплати комісійних, відсотків у розмірі 57186,11 грн. Щодо стягнення відсотків. Представник позивача у відзиві на позов зазначив, шо відповідно до довідки від 03.10.2022 року № 1210-5002205515 [PERSON] набула статус внутрішньо переміщеної особи, на яку поширюються пільги по виконанню кредитних зобов`язань, передбачені статтею 92 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру. Кредитор з урахуванням вимог частин першої та другої цієї статті зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та/або договором позики у семиденний строк з дня надходження письмового звернення від внутрішньо переміщеної особи. При цьому, з відзиву відповідача не вбачається, що відповідач своєчасно повідомила банківську установу про набуття нею статусу внутрішньо переміщеної особи, Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу Зі зімісту укладеної між сторонами угоди від 06.06.2019 року про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії бачається, що сторони угодили процентну ставку у розмірі 39,9% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лоінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою. Таким чином, кредитором були правомірно нараховані проценти за коористування позичальником кредитних коштів у розмірі 48\~790,19 грн (57\~186,11 грн 8\~395,92 грн безпідставно нарахованої комісії), та є платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Тому, заявлена позивачем вимога в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню у суммі 48\~790,19 грн. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, зазначивши, що відповідач не мала простроченого зобов`язання по комісії, простроченому тілу кредиту та овердтафту. Проте, відповідач не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі. Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем та не оспорюється відповідачем. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відповідні правовідносини на підставі договору про отримання кредиту. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, ч.6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенням ст.12,81\~ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості простроченим тілом кредиту у розмірі 85\~915,71 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 48\~790,19 грн, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн; та витрат на правову допомогу у розмірі 11833,49 грн. Згідно з п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Для надання професійної правничої допомоги АТ «Сенс Банк» звернулось до Адвокатського об`єднання «СмартЛекс», про що укладено Договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції пр озахист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17. Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб. Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій\~статті 141 ЦПК України. При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій\~статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони. До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано довіреність № 023782/75 від 03.02.2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс». Згідно п. 1.1. Договору, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які забезпечені заставою та /або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Згідно з п. 3.1. Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. Витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою, становлять 11833,49 грн. Між тим, доказів на підтвердження прийняття реєстру боржників на підставі акту приймання-передачі та акту приймання-передачі справ з реєстром боржників погодженими формами, викладених у Додатках №1,2,3 до Договору, як то передбачено умовами Договору матеріли справи не містять. Також не містять матеріли справи і доказів на підтвердження того, що адвокат Гірчак А.М., який представляв інтереси АТ «Сенс - Банк» має відношення до Адвокатського об`єднання «СмартЛекс» з яким укладено Договір про надання послуг. За таких обставин, витрати на професійну правничу допомогу, які просить стягнути позивач з відповідача не знайшли свого підтвердження, а відтак задоволенню не підлягають.

Outcome: partial