Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

23.07.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник Дараган Юлія Олександрівна, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики №76965413 від 26.11.2023 в розмірі 23100 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16100 грн. - сума заборгованості за відсотками та судові витрати в сумі 3 028,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 26.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачем було укладено договір позики №76965413, який був укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору позики відповідач не виконав своїх зобов`язань, та має непогашену заборгованість за договором позики №76965413 в розмірі 23100 грн. Надалі 14.06.2021 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» №14/06/21 передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №76965413 в розмірі 23100 грн., з яких: 7000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16100 грн. - сума заборгованості за відсотками.\~ Всупереч ст. 1082 ЦК України відповідач не сплатив позивачу вказаної суми боргу. Таким чином, оскільки за вищевказаним договором позики сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаного договору на таких умовах шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому після отримання за договором факторингу позивачем прав кредитної вимоги, позивач має право стягнути з відповідача суму позики в загальному розмірі 23100 грн. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 24.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 26.11.2023 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №76965413 в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 7000,00 грн. на погоджений сторонами строк 2 днів. Знижена процентна ставка - 2,5 % в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,7 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 5421184069,32%. Орієнтовна загальна вартість позики 7350,00 грн. Проценти за договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення позики на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором. Позика надається шляхом її перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правилами надання коштів на сайті www.clickcredit.ua (а.с. 6-8). Доказів щодо перерахування ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок та в інтересах відповідача [PERSON] по вказаним ним реквізитам грошових коштів в сумі 7000 грн. на виконання умов договору позики, суду не надано. Не надано і детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього. У долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики №76965413 від 26.11.2023 зазначено лише розмір заборгованості за основною сумою боргу та відсотками без зазначення будь-яких розрахунків (а.с. 19). Таким чином позивачем не доведено за який саме період нараховано заборгованість та за якими умовами, що унеможливлює перевірити нарахування вказаних сум в межах строку дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки, врахування платежів відповідача на погашення боргу. Слід зазначити, що вказаний розрахунок складений за період з 11.04.2024 по 31.05.2025, тобто після відступлення права вимоги, правонаступником ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» без долучення будь-яких первісних бухгалтерських документів. Тому на думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин та наявності заборгованості з наведених вище причин. 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.10-12). До договору факторингу долучено ряд додаткових угод: №2 від 28.07.2021 (а.с.13), №7 від 13.06.2022 (а.с.14). Відповідно до додаткової угоди №22 від 11.04.2024 до вказаного договору були внесені зміни щодо загальної суми прав вимоги та реєстрів боржників. Зокрема зазначено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №22 від 11.04.2024 становить 163781311,75 грн, ціна продажу становить 7267877,97 грн (а.с.15). Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до вказаного договору факторингу, який є знеособленим клієнт ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передав, а фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників №22 від 11.04.2024 кількістю 7145, загальна сума заборгованості складає 163781311,75 грн (а.с. 16). Втім у наданому до суду витягу з реєстру боржників №22 від 11.04.2024 зазначено лише одного боржника відповідача по справі [PERSON] за договором позики №76965413 від 26.11.2023, загальна сума заборгованості - 23100 грн (а.с. 18). За таких обставин, наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви витяг з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 18) не узгоджується з іншими документами, а саме додатковою угодою №22 від 11.04.2024 до вказаного договору та Актом прийому передачі Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до вказаного договору, а тому вказаний реєстр не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги щодо відповідача [PERSON] . Враховуючи наведене, позивачем не надано суду доказів на підтвердженя переходу права вимоги за договором позики № 76965413 від 26.11.2023\~ в розмірі 23100 грн. до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами ЦК України та умовами укладених між сторонами договорів. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (п.1, п.2 ч.1 ст. 264 ЦПК України). Суд, дослідивши зібрані докази, встановив, що попри поданий представником позивача договір позики №76965413 від 26.11.2023, розрахунок заборгованості, а також договір факторингу, укладений між позивачем та первісним кредитором, доказів, які могли б надати суду можливість встановити дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами та взагалі наявність чи відсутність будь-якої заборгованості і якими могли б слугувати, зокрема виписки по рахунку у формі встановленій НБУ, суду не надано. Разом з цим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження позовних вимог не надано суду і доказів перерахування відповідачеві або в його інтересах грошових коштів на виконання первісним кредитором, укладеного з відповідачем договору позики. Суд вважає, що сам лише договір позики, договір факторингу, додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в якому зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника на підтвердження отримання ним коштів від кредитора, детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього, жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором позики, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була у межах строку кредитування. За таких обставин суд не має змоги встановити факт наявності боргового зобов`язання та його розміру. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги за договором позики №76965413 від 26.11.2023\~ від первісного кредитора ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Суд зауважує, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача не можуть бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки ці розрахунки не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п.61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. На підтвердження заборгованості за договором позики мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положення. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за договором позики №76965413 від 26.11.2023, а відсутність в матеріалах справи первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у позику, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування позикою. Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і з них не можна встановити заборгованість відповідача. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статтей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі матеріалів, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 23100 грн, не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок.

Outcome: dismissed