Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 280052 від 24.08.2018 в розмірі 20\~737,09 грн., а також судовий збір у розмірі та витрати на професійну правничу допомогу. На обгрунтування позову вказав, що позивач отримав права вимоги відповідно до договору факторингу за кредитним договором зобов`язання за якими відповідач належним чином не виконував, через що у нього утворилась заборгованість спочатку перед первісним кредитором, а потім перед позивачем. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.09.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив мотивований наступним: - кредитний договір є неукладеним, останній не містить ознак його підписання як з боку ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор), так і з боку відповідача, що свідчить про порушення його обов`язкової письмової форми; - відсутні належні та допустимі докази надання кредиту відповідачу; - нарахування санкцій у вигляді 3% річних та інфляційних втрат здійснених позивачем після 24.02.2022 є протиправними; - споживач фінансових послуг є слабкою стороною у кредитних правовідносинах. У судове засідання представник позивача, не з`явився, про судове засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. У позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлялися своєчасно та належним чином. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив наступні фактичні обставини. 24.08.2018 ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] уклали договір про надання фінансового кредиту № 280052 (далі договір), відповідно до якого Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 3500 (три тисячі п?ятсот) грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до п.п. 1.2 1.8 Договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1.2.1. 1,71 % (один кома сім один процентів) від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 151,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 5295,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 1795,50 грн. (у грошовому виразі). Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов?язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів. Кредит надається шляхом:перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта; здійснення грошового переказу на ім я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов?язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ніж 400,00 (чотириста) гривень 00 копійок, строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах (при цьому укладання додаткового договору не потребується). Невід?ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов?язується неухильно їх дотримуватись. Кредит надається без застави. 12.04.2018 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) та ТОВ "Авенту Україна" (клієнт) уклали договір факторингу № 1, відповідно до якого Клієнт зобов?язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 11 від 27 грудня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримало право вимоги за кредитним договором № 280052, ПІБ: [PERSON] ; РНОКПП: [NUMBER] ; заборгованість по основному боргу 3 500 грн.; Заборгованість по відсоткам 1\~890 грн.; загальна заборгованість 5\~390 грн. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінило найменування Товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується протоколом №1706 загальних зборів ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 280052 від 24.08.2018 заборгованість [PERSON] станом на 26.12.2018 становить 15\~845 грн., з яких 3 500 грн. основний борг; 1\~890 грн. заборгованість по процентам; 900 грн. заборгованість по штрафу; 9\~555 грн. пеня. Крім того, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 3\~464,74 грн. та 3% річних у розмірі 1\~427,35 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст. ст. 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, відповідно до якої: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 Закону України «Про електроннукомерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Між тим, відповідно до положень\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. На підтвердження підписання відповідачем кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора позивачем надано довідку первісного кредитора (ТОВ «Авентус Україна», з якої неможливо встановити те, що саме відповідачем був застосований будь-яким способом ідентифікатор (код підписання договору А648453), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів та ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Крім того, у справах про стягнення кредитної заборгованості\~кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові\~у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). З договору вбачається, що кредит надається шляхом:перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта; здійснення грошового переказу на ім я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи. Водночас у договорі не вказано на який саме рахунок (номер такого) здійснюється таке перерахування. При цьому, позивач посилаючись на довідку ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» щодо переказу коштів клієнтам вказує, що первісний кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту. Однак з вказаної довідки не можливо встановити переказ грошових коштів (кредиту) відповідачу. Також суд звертає увагу, що надана довідка є внутрішнім Товариства і не може підтверджувати факт перерахування коштів відповідачу, тобто довідка не є належним доказом, який підтверджує факт виконання зобов`язання первісним кредитором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. В Постанові Верховний Суд зауважив, що: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи». Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2018 у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі №6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядкуст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Згідно з п. п. 41-46, 59-60 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 року, операції, які здійснює банк, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Касовими документами оформляються операції з готівкою. Касові документи оформляються відповідно до вимог, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України щодо організації касової роботи в банках України. Відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. А у п. 52-53 зазначеного Положення, вказано наступне: «Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 76, частини 1, 2 статті 77, частини 2 статті 78, частини 1 статті 95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 6 статті 81, частини 1 статті 89\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. У рішенні від 11.07.2013№7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Будь-яких доказів на підтвердження укладення кредитного договору саме відповідачем, перерахування відповідачу кредитних коштів та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому позивачем, до позовної заяви не надано. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Товариством в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Також позивачем не заявлялися клопотання про витребування доказів (зокрема, будь-яких доказів від первісного кредитора, які б підтверджували факт укладення кредитного договору саме відповідачем, первинних документів бухгалтерського обліку, у разі неможливості надати такі самостійно). Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід\~04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129\~Конституції України. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, не спростував позиції відповідача, викладеної у відзиві на позов, та обставини, на які позивач посилається як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати на відповідача не покладаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed