Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

І. Описова частина 1.1 Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача, пояснень третіх осіб Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 22.03.2024 № 812/5, яким за скаргою Черкаської міської ради були анульовані низка рішень державних реєстраторів і приватного нотаріуса щодо реєстрації за позивачем права власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , а також просив визнати протиправним і скасувати похідне рішення про скасування державної реєстрації від 22.03.2024 № 72205446, прийняте державним реєстратором департаменту державної реєстрації Мін`юсту Ткаченко А.А., та зобов`язати Міністерство юстиції України поновити у Державному реєстрі речових прав відповідні записи, у тому числі рішення реєстраторів Цьопи Б.А. (від 19.12.2016 № 33005473, від 20.12.2016 № 33034847, від 26.12.2016 № 33177887, від 27.12.2016 № 33207729), приватного нотаріуса Фіщука С.О. (від 28.12.2016 № 33246383) та державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О. (від 27.01.2021 № 56321728). Позов обґрунтований тим, що позивач у 2016 році на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу набув спірне нежитлове приміщення як добросовісний набувач, об`єкт має ознаки нерухомого майна, що підтверджується висновком експерта, тоді як Мін`юст, розглянувши скаргу органу місцевого самоврядування через багато років після проведення реєстраційних дій та без належного повідомлення позивача, дійшов помилкового висновку про неправомірну реєстрацію малої архітектурної форми як нерухомого майна і фактично позбавив його права власності. У зв`язку з тим, що оскаржуваним наказом були скасовані рішення конкретних реєстраторів і нотаріуса, позивач просив залучити до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача Черкаську міську раду та державного реєстратора Мін`юсту Ткаченко А.А., а на стороні позивача державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Цьопу Б.А., державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О., приватного нотаріуса Фіщука С.О. та продавця майна [PERSON] , судові витрати просив покласти на відповідача, вказуючи також на свою пільгу щодо сплати судового збору як особи з інвалідністю. Представник відповідача - Міністерства юстиції України Ковдій І.І. подала відзив, у якому навела заперечення проти задоволення позову та просило повністю відмовити у його задоволенні. Свою позицію обґрунтовує законністю й обґрунтованістю наказу Мін`юсту від 22.03.2024 № 812/5 «Про задоволення скарги» та прийнятого на його виконання рішення державного реєстратора про скасування держреєстрації. Відповідач зазначив, що скарга Черкаської міської ради на реєстраційні дії була розглянута в межах повноважень, визначених ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і колегіально встановлено порушення державними реєстраторами вимог закону: право власності було зареєстровано на об`єкт, який за поданими документами має ознаки малої архітектурної форми і не підлягає державній реєстрації, реєстратори не перевірили наявність підстав для відмови та вносили подальші зміни до розділу реєстру, чим порушили принцип об`єктивності, достовірності та повноти відомостей. Відповідач вказав, що строк на звернення зі скаргою не пропущений, оскільки міська рада дізналася про спірні реєстраційні дії у 2024 році, а порядок повідомлення заінтересованих осіб і публікація оголошення на сайті Мін`юсту під час воєнного стану відповідають Порядку № 1128, тому доводи позивача про порушення принципів змагальності й участі в розгляді є безпідставними. Також представник відповідача зауважив, що позивач не довів фактичного понесення витрат на правничу допомогу та їх розумність, тому вимоги про їх стягнення не підлягають задоволенню. У підсумку відповідач просив позов [PERSON] до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, а також зобов`язання вчинити дії відхилити. У відповіді на відзив позивач [PERSON] , діючи через представника, заперечив усі доводи Міністерства юстиції України та наполіг на задоволенні позову. По суті заперечень позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Мін`юсту ґрунтується лише на припущенні про те, що зареєстрований об`єкт є малою архітектурною формою, тоді як у справі наявний будівельно-технічний висновок експерта № 3760, з якого вбачається, що приміщення за адресою: [ADDRESS] є об`єктом нерухомого майна капітального типу, тобто підлягало державній реєстрації. Мін`юст не спростував цей висновок і не залучав спеціалістів, а отже його рішення є необґрунтованим. Позивач наголосив, що він є добросовісним набувачем, набув майно на підставі чинного договору купівлі-продажу, і скасування реєстрації адміністративним органом без суду порушує гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції право мирного володіння майном, принцип правової визначеності та презумпцію правомірності правочину, закріплену у ст. 204 ЦК України. Окремо зазначено, що Черкаська міська рада як власник земельної ділянки мала знати про об`єкт, розміщений на її землі, ще з 2016 року, а тому її звернення зі скаргою у 2024 році свідчить про пропуск двомісячного строку, встановленого ч. 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який не підлягає поновленню. Нез`ясування цього питання колегією Мін`юсту є самостійною підставою для визнання наказу протиправним. З урахуванням викладеного, позивач просив врахувати відповідь на відзив при ухваленні рішення та задовольнити позов у повному обсязі. Представник третьої особи Черкаської міської ради Коломієць Т.В. подала письмові пояснення, у яких заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні. В доведення своєї позиції зазначила, що міська рада є власником земельної ділянки, на якій розміщено спірний об`єкт, а первинні реєстраційні дії були проведені з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки за поданими документами об`єкт мав ознаки тимчасової споруди (торговельного павільйону), а не капітального об`єкта, який підлягає держреєстрації. Третя особа вказала, що державні реєстратори не перевірили наявність дозвільних та містобудівних документів, не з`ясували правові підстави розміщення споруди на комунальній землі, а пізніше безпідставно було збільшено площу об`єкта з 61,5 кв.м до 89,3 кв.м, що фактично свідчить про самочинне будівництво та відсутність у продавця і, відповідно, у позивача належного права власності на такий об`єкт. На думку міської ради, за таких обставин Мін`юст правомірно задовольнив її скаргу та скасував рішення реєстраторів, оскільки було зареєстровано право на майно, що не підлягає держреєстрації. Посилання позивача на експертний висновок щодо «капітальності» споруди не є визначальним і підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Третя особа також наголосила, що відсутність у позивача прав на земельну ділянку та дозвільних документів на будівництво виключає виникнення в нього захищуваного речового права, а тому підстав для скасування наказу Мін`юсту немає. У запереченнях на пояснення третьої особи позивач [PERSON] зазначив, що доводи Черкаської міської ради про нібито незаконне спорудження та реєстрацію об`єкта стосуються дій попереднього власника ( [PERSON] ) і не можуть бути покладені на добросовісного набувача. Позивач вказав, що набув спірне нежитлове приміщення за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 28.12.2016, який не визнаний недійсним, продавець у договорі гарантував відсутність самочинних перебудов і спорів щодо майна, а технічні характеристики відповідали технічному паспорту. Він підкреслив, що замовив будівельно-технічне дослідження, за результатами якого об`єкт за адресою: [ADDRESS] віднесено до нерухомого майна капітального типу, отже твердження міської ради про тимчасову споруду не підтверджені. Крім того, як власник землі Черкаська міська рада мала можливість і обов`язок реагувати ще починаючи з 2016 року, а тому її пізніше звернення та підтримка наказу Мін`юсту не можуть виправдовувати втручання в право добросовісного власника. У зв`язку з цим позивач просив задовольнити позов у повному обсязі. У запереченнях на відповідь на відзив Міністерство юстиції України знову просило відмовити в позові та зазначило, що доводи позивача у відповіді на відзив є необґрунтованими й спрямовані на створення у суду помилкового враження про перевищення Мін`юстом повноважень. Відповідач підкреслив, що колегією Мін`юсту скаргу Черкаської міської ради було розглянуто в межах ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128, на підставі наявних у реєстрі документів, без виходу за межі предмета скарги, а залучення експерта під час адміністративного оскарження законом не передбачене. Мін`юст зазначив, що з поданих на реєстрацію документів убачалося, що зареєстрований об`єкт є торговельним павільйоном/малою архітектурною формою, тобто майном, що не підлягає державній реєстрації, тому первинна реєстрація 2016 року була проведена з порушенням, що і стало підставою для скасування всіх похідних рішень. Відповідач також навів доводи про спростування аргументів позивача про пропуск строку на подання скарги. Зокрема, зазначив, що зі змісту висновку колегії видно, що Черкаська міська рада дізналася про спірні реєстраційні дії лише 12.01.2024 і звернулася зі скаргою 31.01.2024, тобто в межах 2-місячного строку, доказів більш ранньої обізнаності скаржника немає, тому твердження позивача є голослівними. 1.2. Позиції сторін в судовому засіданні Представник позивача [PERSON] адвокат Кулик О.І. у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача - Міністерства юстиції України Колодій І.І. проти задоволення позову заперечила, навівши доводи, викладені у раніше поданих заявах по суті справи. [PERSON] , представляючи інтереси третьої особи - Черкаської міської ради, в судовому засіданні навела доводи, які на її переконання свідчать про безпідставність заявлених позовних вимог. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. 14.10.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі. Державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б.А., державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області Миколенко Т.О., [PERSON] , державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ткаченко А.А., будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явилися, клопотання про відкладення судового засідання не заявляли. 1.3. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Позовна заява [PERSON] надійшла 12.05.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Ватажок-Стажинської А.В. від 19.05.2025 позовна заява залишена без руху. Представником позивача [PERSON] 21.05.2025 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача [PERSON] 06.06.2025 подала відзив на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] 10.06.2025 подав відповідь на відзив відповідача Міністерства юстиції України. Представником третьої особи Черкаської міської ради Коломієць Т.В. 12.06.2025 подано пояснення. [PERSON] , діючи в інтересах позивача, 17.06.2025 подав заперечення на пояснення третьої особи Черкаської міської ради. Ухвалою суду від 18.06.2025, яка залишена в силі 02.09.2025 постановою Черкаського апеляційного суду, відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.06.2025 продовжено строк підготовчого судового засідання на 30 днів. 11.07.2025 призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи №\~712/6274/25 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду судді Ватажок-Сташинської\~А.В. через закінчення терміну відрядження. Згідно повторного автоматизованого розподілу дана цивільна справа передана судді [PERSON] . Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пономаря В.О. від 31.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, її розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд 04.11.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІІ. Мотивувальна частина 2.1 Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані та направлені на забезпечення визнання та захисту державою таких прав Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №\~1952-IV (далі - Закон №1952-IV). Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону: - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; - Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №\~1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1952-IV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Частиною 1 ст. 26 вказаного Закону визначено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (в редакції чинній на момент реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Частиною 4 ст. 5 Закону №\~1952-IV передбачено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. У ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що павільйони відносяться до малих архітектурних форм. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону №\~1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, перевіряє відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Також під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону №\~1952-IV, порядок державної реєстрації прав передбачає, зокрема, перевірку документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Пунктом 1\~ч.\~1\~ст.\~24\~Закону №\~1952-IV передбачена відмова в державній реєстрації прав, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону. Відповідно до приписів ст. 7 Закону №\~1952-IV Міністерство юстиції України, поміж іншого: забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом. Статтею 37 Закону №\~1952-IV визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Частиною 2 вказаної статті визначено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Відповідно до частини третьої указаної статті рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав. Як зазначено в ч. 6 ст. 37 Закону №1952-IV, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті. Відтак, до повноважень відповідача належить розгляд скарг на рішення державного реєстратора, за наслідками розгляду яких Міністерство юстиції України може повністю або частково задовольнити скаргу, зокрема шляхом прийняття рішення про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Згідно ч. 10 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок № 1128). Згідно з п. 2 Порядку №\~1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. Пунктом 10 Порядку № 1128 передбачено, що для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел). Інформація про дату, час і місце засідання колегії, що проводиться після відкладення розгляду скарги або для повторного розгляду скарги у визначених законодавством випадках, не оприлюднюється, якщо колегією не прийнято рішення про інше. Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб. Пунктами 13, 14 Порядку №\~1128 передбачено, що за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи: 1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту; 2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом. За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом. Рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні, висновок колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) або їх засвідчені копії розміщуються на офіційному веб-сайті Мін`юсту чи відповідного територіального органу не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після прийняття рішення Мін`юстом чи відповідним територіальним органом. За результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», засвідчені в установленому законодавством порядку відповідні копії рішень Мін`юсту чи його територіального органу, копії висновків колегії (у разі розгляду скарг у сфері державної реєстрації колегіально) разом із супровідним листом надсилаються скаржнику. Згідно з п. 12 Порядку №\~1128 матеріали скарги у сфері державної реєстрації надаються заінтересованим особам за їх клопотанням для ознайомлення та/або фотографування. Якщо таке клопотання заявлено під час засідання колегії (крім випадку проведення засідання під час воєнного стану), колегія відкладає розгляд скарги на строк, необхідний для ознайомлення з відповідними матеріалами, але не більш як на одну годину. 2.2. Фактичні обставини, встановлені судом Із договору оренди землі, укладеного 20.06.2006 між Черкаською міською радою як орендодавцем та приватним підприємцем [PERSON] як орендарем, убачається, що міська рада передала в строкове платне користування земельні ділянки в м. Черкаси, зокрема на розі [ADDRESS] для розміщення літніх терас з продажу пива на розлив та безалкогольних напоїв. У договорі визначено цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови. З поданих позивачем змін до договору оренди землі від 08.12.2016 вбачається, що орендодавцем є Черкаська міська рада, а орендарем фізична особа-підприємець [PERSON] . в оренду передано земельну ділянку площею 0,0105 га, кадастровий номер 7110136700:05:027:0026, для розміщення літньої тераси й продажу пива на розлив та безалкогольних напоїв. Зазначені відомості відтворені у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованому 27.12.2016 приватним нотаріусом Даниловою О.В., де орендарем також зазначено саме ФОП [PERSON] , а орендодавцем Черкаську міську раду. Таким чином, зареєстрованим належним речовим правом була чинна оренда земельної ділянки за ФОП [PERSON] , що виникла на підставі договору оренди 2006 року та його змін, вчинених з урахуванням рішення Господарського суду Черкаської області від 28.12.2015 у справі №\~925/1948/15. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.12.2015 визнано укладеною додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 20.06.2006 між [PERSON] та Черкаською міською радою. У подальшому позивачем [PERSON] 20.09.2017 подано компетентним органам нотаріально посвідчену заяву про відмову від права оренди зазначеної земельної ділянки на користь [PERSON] . Також [PERSON] 07.09.2020 довіреність, якою [PERSON] уповноважено діяти від її імені як орендаря щодо цієї земельної ділянки в органах влади, місцевого самоврядування та реєстраційних службах. На замовлення [PERSON] 16.12.2016 виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення торговельного призначення (торговельний павільйон), розташоване за адресою: [ADDRESS] із загальною площею приміщення 61,5 кв.м. Між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) 28.12.2016 укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. договір купівлі-продажу нежитлового приміщення. За умовами договору продавець передає, а покупець приймає у власність нежитлове приміщення загальною площею 61,5 кв. м, що розташоване в [ADDRESS] . Продавець підтвердив, що відчужуване майно йому належить, не перебуває під арештом, забороною відчуження чи податковою заставою, не є предметом спору, прав третіх осіб на нього не зареєстровано, що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 28.12.2016. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 241905458, дата формування 27.01.2021) вбачається, що об`єктом нерухомого майна є нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта 1122640071101, загальна площа 89,3\~кв. м. Право приватної власності на зазначений об`єкт зареєстровано 28.12.2016 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Фіщуком С.О. До Міністерства юстиції України 31.01.2024 звернулася Черкаська міська рада, яка оскаржила рішення державного реєстратора виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопи Богдана Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 33005473 від 19.12.2016. Зі скарги вбачається, що 2627 грудня 2016 року державним реєстратором на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.2016, акта приймання-передачі від 01.12.2016, технічного паспорта на торгівельний павільйон та рішення й ухвали Господарського суду Черкаської області у справі № 925/1948/15 було зареєстровано право приватної власності за громадянином [PERSON] на нежитлове приміщення загального призначення площею 61,5 кв. м, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Скаржник вважає, що таку реєстрацію здійснено з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації прав, оскільки подані документи не підтверджували виникнення у набувача права власності на об`єкт нерухомого майна: об`єкт фактично є тимчасовою спорудою, не подано документа про прийняття будівлі в експлуатацію, не надано документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку під об`єктом, а державний реєстратор не перевірив наявність та обсяг прав територіальної громади м. Черкаси як власника земельної ділянки. У зв`язку з цим Черкаська міська рада просила Міністерство юстиції України скасувати зазначене рішення державного реєстратора, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33246383 від 28.12.2016 прийнятого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., як такого, що було прийнято у результаті неправомірної первинної реєстрації права власності. Міністерством юстиції України 23.02.2024 направлено Черкаській міській раді, державному реєстратору Виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопі Б.А., приватним нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Фіщуку С.О. відповідні повідомлення про заплановане на 12.03.2024 засідання Колегії на їх офіційні електронні адреси. З урахуванням вимог, встановлених пунктом 10 Порядку № 1128, за 15 днів до дня засідання Колегії 12.03.2024 на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України було розміщено інформацію про засідання Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції. Приватний нотаріус Фіщук С.О. 27.02.2024 скерував лист на адресу начальника управління забезпечення діяльності Колегії Мінюсту, у якому повідомив, що 28.12.2016 він посвідчив договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між [PERSON] та [PERSON] . Перед посвідченням ним проведені всі необхідні перевірочні дії, за результатами чого підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій не встановлено. Центральна колегія Міністерства юстиції України 12.03.2024 у м. Києві розглянула скаргу Черкаської міської ради від 31.01.2024 № 06-117/24 (зареєстровану в Мін`юсті 08.02.2024 за № СК-1050-24) на реєстраційні рішення державного реєстратора Цьопи Б.А. та приватного нотаріуса Фіщука С.О. Зі змісту висновку вбачається, що за результатами розгляду скарги Колегія встановила, що державний реєстратор виконавчого комітету Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Цьопа Б.А. у грудні 2016 року прийняв кілька рішень про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, розташоване на земельній ділянці в м.\~Черкаси, при цьому із поданих документів убачалися ознаки тимчасової споруди (малої архітектурної форми), а не об`єкта нерухомого майна. Надалі приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. 28.12.2016 вніс на підставі цих відомостей зміни до запису про право власності, а державний реєстратор виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенко Т.О. 27.01.2021 вніс зміни до розділу Державного реєстру прав щодо цього ж нежитлового приміщення. Всі ці реєстраційні дії були взаємопов`язаними і ґрунтувалися на первинному рішення державного реєстратора Цьопи Б.А. Дослідивши подані документи та норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Цивільного кодексу України (ст. 181, 182), а також Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, колегія дійшла висновку, що реєстратор прийняв рішення без належних правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, який фактично має ознаки тимчасової споруди. Отже, державна реєстрація була проведена з порушенням вимог законодавства. У зв`язку з установленими порушеннями колегія рекомендувала: 1) скаргу Черкаської міської ради задовольнити; 2) визнати такими, що прийняті з порушенням Закону, та анулювати рішення державного реєстратора Цьопи Б.А. від 19.12.2016, 20.12.2016, 26.12.2016, 27.12.2016 щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення; 3) визнати такими, що прийняті з порушенням Закону, та анулювати рішення приватного нотаріуса Фіщука С.О. від 28.12.2016, внесене на підставі цих відомостей; 4) визнати такими, що прийняті з порушенням Закону, та анулювати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Смілянської міської ради Миколенка Т.О. від 27.01.2021 № 56321728; 5) тимчасово заблокувати державному реєстратору Цьопі Б.А. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці як захід реагування за порушення законодавства у сфері державної реєстрації. Міністерством юстиції 22.03.2024 видано наказ № 812/5 «Про задоволення скарги», яким анульовано вказані вище рішення державного реєстратора та нотаріусів. 22.03.2024 державним реєстратором прав на нерухоме майно Ткаченко А.А. проведено скасування за заявою. Позивачем надано висновок експерта № 3760 від 24.04.2025 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, відповідно до якого об`єкт, що розташований за адресою: [ADDRESS] відноситься до нерухомого майна та є капітальною спорудою. У висновку наявна відмітка про те, що експерт обізнаний з відповідальністю, передбаченою ст. 384 КК України, водночас, що висновок складений для подання до суду не зазначено. 2.3. Оцінка суду Щодо юрисдикції спору та належності відповідача Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18.02.2021 у справі № 826/16633/16 зазначив, що відповідні позовні вимоги призводять до вирішення питання про право власності на нерухоме майно. Цей спір не може бути вирішено у межах розгляду адміністративної справи, оскільки потребує оцінки правомірності не лише оскаржуваного наказу Мін`юсту на предмет дотримання процедури його прийняття, але й правомірності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та відповідних реєстраційних дій на предмет їх відповідності нормам матеріального права. За таких обставин розгляд адміністративної справи лише щодо наказу Мін`юсту, яким скасовано реєстраційні дії, може призвести до ситуації, коли реєстраційні записи у відповідному державному реєстрі не будуть співпадати з юридичними фактами, на підставі яких вони вчинені, а отже, й не будуть відображати реальний правовий стан. Це може поставити під сумнів офіційність і достовірність відомостей ре\-єстру та підірвати довіру до нього і держави, яка забезпечує ведення реєстру. Зважаючи на суттєвість цього ризику, спірні правовідносини є неподільними і правова оцінка наказу Мін`юсту на предмет дотримання процедури не може превалювати над оцінкою законності набуття права власності. Цей висновок кореспондується з обставинами даної справи: позивач оскаржує індивідуальний акт Мін`юсту щодо втручання у зареєстроване речове право позивача, тобто предметом спору є саме захист речового права. Тому розгляд спору за правилами цивільного судочинства та визначення Міністерства юстиції України належним відповідачем є правильними і відповідають зазначеній позиції Верховного Суду. Щодо правової природи об`єкта, щодо якого реєструвалося право власності Із матеріалів справи вбачається, що первинна реєстрація стосувалася об`єкта, який у поданих для реєстрації документах був визначений як торговельний павільйон. Це зокрема підтверджується технічним паспортом на об`єкт від 16.12.2016. У ч. 2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що павільйони відносяться до малих архітектурних форм. Отже,\~у даному\~випадку державний\~реєстратор мав\~на підставі\~п. 1\~ч.\~1,\~ч.\~2\~ст.\~24\~Закону №\~1952-IV прийняти рішення про відмову в державній реєстрації прав. При цьому позивач не довів, що реєстратору були надані всі необхідні документи передбачені п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а саме: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV не підлягають державній реєстрації речові права на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди. Тобто закон прямо забороняє вносити до Державного реєстру права на об`єкти, які за своїми ознаками є тимчасовими і не створюють нерозривного зв`язку із землею. Для їх виникнення достатньо дозвільних документів на розміщення тимчасової споруди, а не правовстановлюючих документів на нерухомість. На підтвердження своїх доводів позивач подав висновок експерта № 3760 від 24.04.2025, у якому об`єкт визначено як капітальна споруда. Оцінюючи зазначений доказ суд зазначає таке. Верховний Суд у постанові від 20.12.2023 у справі №\~172/313/21 вказав, що висновок експерта, який складений з порушенням вимог ст. 106 ЦПК України, зокрема без прямої вказівки, що його підготовлено саме для подання до суду, не може розцінюватися як належний і допустимий доказ у справі. Поданий у цій справі висновок містить застереження про обізнаність експерта з відповідальністю за надання завідомо неправдивого висновку, однак не містить обов`язкового застереження, що експертне дослідження виконане саме для подання до суду. Також необхідно відмітити, що спірні реєстраційні дії були вчинені та наказ Міністерства юстиції було ухвалено до 24.04.2025, тобто до складання цього висновку. Тому такий документ не міг бути і не був предметом перевірки колегії Мін`юсту, а отже не може спростувати встановлений адміністративним органом факт відсутності на момент реєстрації обов`язкових документів про виникнення права на капітальну споруду. Експертний висновок не може замінити собою документи, які відповідно до норм законодавства необхідно було надати для реєстрації об`єкта. За таких обставин суд вважає, що поданий позивачем висновок експерта №\~3760 від 24.04.2025 не є належним і допустимим доказом. Отже, суд приходить до висновку, що на момент вчинення спірних реєстраційних дій заявлений до реєстрації об`єкт за своїми ознаками був малою архітектурною формою (торговельним павільйоном), а тому не підлягав державній реєстрації відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону № 1952-IV. Відсутність у позивача та ненадання державному реєстратору документів, передбачених п. 41 Порядку № 1127 для реєстрації новозбудованого об`єкта нерухомого майна, підтверджує правомірність висновків Колегії Міністерства юстиції про допущені порушення. Доводи позивача про капітальний характер споруди ґрунтуються на неналежному та недопустимому доказі (висновку експерта від 24.04.2025) і не спростовують встановлених порушень, тому підлягають відхиленню. Щодо дотримання строку на звернення зі скаргою Частина 3 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює двохмісячний строк для оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного реєстратора до Міністерства юстиції України, який обчислюється з дня,\~коли особа\~дізналася чи\~могла дізнатися\~про порушення\~своїх прав.\~Відповідно до\~правових висновківВерховний Суд (зокрема, у постановах від 02.05.2023 у справі №\~910/16665/21, від 06.07.2018 у справі № 826/3442/17, від 30.03.2021 у справі № 400/1825/20), при застосуванні цієї норми суд має досліджувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори, що впливали на можливість особи дізнатися про порушення: чи була в неї інформація про вчинені реєстраційні дії, чи мала вона доступ до відповідних відомостей, чи були перешкоди. При цьому Верховний Суд звертає увагу, що слово «могла» в цій нормі слід тлумачити не як обов`язок особи постійно моніторити реєстр, а як наявність такої сукупності обставин, за яких незнання є фактично неможливим або малоймовірним. У цій справі позивач лише посилається на те, що Черкаська міська рада як власник землі мала знати про вчинення ще у 2016 році реєстраційних дій, проте не подав доказів, що рада дійсно отримувала інформацію про сам факт реєстрації павільйону як нерухомості у ДРРП і нею нехтувала. Натомість зі скарги міської ради слідує, що виявлення цього запису відбулося у січні 2024 року, а скарга подана 31.01.2024, тобто у межах двохмісячного строку. За відсутності доказів більш ранньої обізнаності скаржника суд погоджується з доводами відповідача та третьої особи Черкаської міської ради про дотримання строку на оскарження. Щодо доводів про недотримання Міністерством юстиції процедури розгляду скарги Позивач вказував, що його не було належно повідомлено і він не міг дати пояснення. Пункт 10 Порядку № 1128 у воєнний час допускає колегіальний розгляд скарги без участі заінтересованих осіб, за умови оприлюднення інформації про засідання на офіційному веб-сайті та надсилання повідомлень на відомі електронні адреси. З матеріалів справи вбачається, що Мін`юст за 15 днів до дати засідання 12.03.2024 розмістив відповідне повідомлення на сайті та надіслав листи на електронні адреси учасників, у тому числі державного реєстратора та нотаріуса. За таких обставин вимоги Порядку № 1128, на думку суду, були дотримана, а сама відсутність позивача на засіданні колегії не робить наказ незаконним. Окремо суд відзначає, що Порядок № 1128 прямо передбачає, що відсутність заінтересованих осіб не є перешкодою для розгляду скарги. З цього слідує, що розгляд мав завершитися навіть якщо хтось із учасників не з`явився чи не надіслав пояснення. Тому посилання позивача на порушення змагальності й участі у розгляді не можуть бути визнані такими, що тягнуть автоматичне скасування наказу. З огляду на це, суд дійшов висновку, що Міністерство юстиції діяло в межах та у спосіб, передбачених Порядком № 1128 для умов воєнного стану, належним чином поінформувало учасників про розгляд скарги, а відсутність позивача не перешкоджала Колегії ухвалити рішення. При цьому позивач не довів, що за умови його особистої участі чи подання додаткових пояснень могли бути надані інші, істотні докази, здатні вплинути на результат розгляду скарги. Щодо доводів позивача про добросовісне набуття, захист за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, принцип правової визначеності та презумпцію правомірності правочину Предмет цього спору є не дійсність договору і не наявність/відсутність цивільно-правової вимоги між продавцем і покупцем, а правомірність внесення до Державного реєстру речових прав відомостей про об`єкт, який законом прямо віднесений до таких, що не підлягають державній реєстрації (ч. 4 ст. 5 Закону № 1952-IV). Державна реєстрація не є способом «узаконення» того, що в принципі не підлягає реєстрації. Реєстратор перевіряє не лише наявність правочину, а й відповідність об`єкта критеріям нерухомості та наявність спеціальних документів. Положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не забороняють коригування державного реєстру щодо права вланосності. Європейський Суд з прав людини виходять з того, що втручання в мирне володіння може бути виправдане, якщо воно здійснене на підставі закону, переслідує легітимну мету та є пропорційним. Мін`юст діяв у межах ст. 7, 37 Закону № 1952-IV та Порядку № 1128, тобто на підставі закону. Втручання було спрямоване на виправлення реєстраційних дій конкретного реєстратора, який здійснив реєстрацію з порушенням вимог законодавства. Залишення в реєстрі незаконного запису створювало б невизначеність і для власника землі (Черкаської міської ради), і для подальших користувачів чи набувачів, тому, на думку суду, таке втручання мало легітимну мету. Скасування державної реєстрації не тягне за собою автоматичне позбавлення права на об`єкт. Позивач не обмежений у праві знову звернутися до суб`єкта держреєстрації й ініціювати державну реєстрацію права власності вже на підставі документів, що відповідають вимогам закону. Можливість для позивача повторно звернутися за реєстрацією підтверджує серед іншого, що втручання Мін`юсту не було надмірним і відповідало вимозі пропорційності втручання. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на принцип добросовісності у цивільних правовідносинах. Це принцип покладає обов`язок не лише на державу, орган місцевого самоврядування та реєстратора діяти в межах закону, а й на набувача майна проявляти розумну обачність. У даному випадку [PERSON] , набуваючи об`єкт, який у технічному паспорті прямо названий торговельним павільйоном площею 61,5\~кв.м, розташованим на земельній ділянці, наданій для літньої тераси, мав об`єктивну можливість усвідомлювати тимчасовий характер розміщення цього об`єкта та те, що земельна ділянка не надавалася під капітальну забудову. За таких умов від покупця можна було очікувати з`ясування з отриманням підтверджуючих документів у продавця, в органі місцевого самоврядування, у реєстратора, чи приймався об`єкт в експлуатацію, чи є правовстановлюючі документи на землю саме під капітальну споруду, чи відповідає цільове призначення ділянки заявленому об`єкту, ким і коли споруді було присвоєно адресу. Тобто позивач мав діяти добросовісно не лише в сенсі оплати та укладення договору, а й у сенсі перевірки правового режиму майна, яке купляє. Невчинення таких перевірок не може покладати на державу обов`язку збереження в Державному реєстрі запису про об`єкт, що за законом не підлягає державній реєстрації. За таких умов суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін не спростовують зазначених висновків та не містять фактів чи доказів, які б змінювали правову оцінку встановлених судом обставин. При цьому, аналізуючи всі доводи позивача, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», у якому зазначено, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не означає обов`язку детально відповідати на кожен довід сторін. Обґрунтування судового рішення є достатнім тоді, коли з нього вбачається, що суд дослідив усі ключові правові та фактичні питання справи, що й було зроблено у цій справі. 2.4. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~141\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed