Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 184992 від 24.03.2021 у розмірі 10 400,00 грн., з яких 1500,00 грн. - тіло кредиту, 6 330,00 грн. - проценти за користування кредитом, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 є новим кредитором за електронним Договором про надання фінансового кредиту № 184992 від 24.03.2021, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР», за якими у [PERSON] виникла заборгованість. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 10.07.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено учасникам справи наступні строки для подання заяв по суті справи: відповідачу - для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу - для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу - для подання відповіді на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов; відповідачу - для подання заперечень на відповідь на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив на позов. 04.08.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача адвоката Пархомчука С.В. про розподіл судових витрат, в якій він просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500 грн. Судом надсилалась зазначена ухвала на адресу відповідача, однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою АТ «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», примітка «не проживає», який з канцелярії суду 29.09.2025 передано головуючому судді у справі. Враховуючи обставини, встановлені при вивченні матеріалів справи після відкриття провадження у справі, ухвалою суду від 01.10.2025 постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, здійснивши перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07.10.2025 на 16 год. 00 хв. у приміщенні Калинівського районного суду Вінницької області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, Хмільницький район, місто Калинівка, вулиця В. Нестерчука, будинок № 70. Сторони у справі в судове засідання призначене на 07.10.2025 не з`явились, хоча про дату, час та місце судових засідань повідомлені належним чином. Представник позивача у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував Відповідач в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Так, судова повістка про виклик відповідача [PERSON] надсилались судом за зареєстрованим місцем реєстрації останнього, а саме: [ADDRESS] . Конверт із судовою повісткою про виклик до суду на 07.10.2025 повернувся на адресу суду із відміткою АТ «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково виклик відповідача здійснювався шляхом оголошення про виклик особи до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. У зв`язку із наведеним вище, судове засідання відкладено на 16:00 год. 10.11.2025, поновлено виклик сторін. Виклик відповідача [PERSON] про місце, дату і час судового засідання здійснювався шляхом надсилання судової повістки на його адресу. Однак до початку засідання відомостей щодо вручення чи не вручення поштового повідомлення не надходило. Додатково виклик відповідача здійснювався шляхом публікації оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач в судове засідання, призначене на 10.11.2025 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. В судовому засіданні 10.11.2025 через повторну неявку відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, врахувавши неподання ним відзиву та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку\~статей 280-281 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наведене, судом розглянуто справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24.03.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено та підписано за допомогою електронного підпису договір №184992 про надання фінансового кредиту. Згідно з п. 1.1, 1.2 вказаного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надає клієнту фінансовий кредит в сумі 1 500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.04.2021. Строк дії договору 30 днів (а.с. 14-16). Відповідно до п. 1.3 цього договору за користування кредитом клієнт сплачує ТОВ «ЗАЙМЕР» 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 1.4 договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Так, відповідачем у кредитному договорі були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем виконало, надало кредит в сумі 1500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Профіт Гід» (а.с. 26). 28.10.2021 ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ « ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором № 184992 від 24.03.2021 (а.с. 9, 17-20). 14.04.2025 на адресу відповідача направлено досудову вимогу по кредитному договору №184992 від 24.03.2021, в якій зазначено, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, а також інформацію про те, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яку необхідно сплатити на вказані у повідомленні реквізити (а.с. 7). Проте, відомості щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що згідно з укладеним договором про надання фінансового кредиту №184992 від 24.03.2021 відповідачем отримано від ТОВ «ЗАЙМЕР» кредит в сумі 1 500 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1 500, грн підлягає задоволенню. Водночас суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по зазначеному вище договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. Суд враховує, що договором про надання фінансового кредиту №184992 від 24.03.2021 передбачено, що відповідачу кредит надано на 30 днів строком до 22.04.2021, розмір відсотків відповідно до додатку № 1 до цього договору встановлено в сумі 900 грн. (а.с. 14-16). Водночас на вимогу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять, щодо пролонгації строку кредитування та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, тощо. Крім того, позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку нарахованих відсотків в сумі 6 330 грн, з урахуванням умов договору про надання фінансового кредиту. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог та розміру заборгованості відповідача за процентами позивачем надано до суду виписку з особового рахунку відповідача [PERSON] за кредитним договором №184992 від 24.03.2021, згідно якої заборгованість останнього за період з 24.03.2021 по 16.04.2025 становить 10\~440,00 грн, однак, вказана виписка не містить обґрунтованого та детального розрахунку заборгованості відповідача за відсотками в сумі 6\~330,00 грн, зокрема, в ній не зазначено періоду нарахування таких відсотків, процентна ставка, тощо (а.с. 8). При цьому, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що обрахована позивачем сума заборгованості фактично складає 7830 грн. (1500 грн. + 6330 грн.), а не 10440 грн., як зазначено в цьому розрахунку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №184992 від 24.03.2021 в розмірі 2400 грн., з яких: 1500 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 900 грн. заборгованість за відсотками. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 556 грн. 87 коп., виходячи з обрахунку: (2 400 грн (розмір задоволеного позову) х 2 422 грн 40 коп. (розмір сплаченого позивачем судового збору): 10\~440 грн. (ціна пред`явленого позову)). У поданому позові ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмір 10 500 грн. У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу копії: договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. (а.с. 11-12); додаткової угоди №1 від 27.12.2024 до вказаного договору (а.с. 13); акту про отримання правової допомоги від 21.07.2025, згідно якого вартість наданих послуг складає 10 500 грн., з яких: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 2 000 грн. (1 година), складення та подання до суду позовної заяви 5 000 грн. (2,5 годин), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи 3000 грн. (1,5 години); канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500 грн. (а.с. 44), рахунок №21.07.2025-31 від 21.07.2025 (а.с.50), платіжна інструкція № 3 9482 від 21.07.2025 (а.с. 49). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведених норм права, обставин справи, обґрунтованості та реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, розміру наданої правової допомоги та адвокатських послуг, часом, витраченим на виконання робіт з надання правової допомоги (всього 5 годин), обсягом наданих адвокатських послуг, частковим задоволенням позовних вимог, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь із відповідача понесених витрат на правову допомогу у сумі 10500 грн. є завищеною. За таких обставин, суд визнає доведеним факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., як такий, що є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову та значенням справи для позивача. Таким чином із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 575 грн. (2500 грн : 100 х 23%). Вказану суму суд вважає співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатами роботами (наданими послугами). На підставі викладеного,

Outcome: partial