Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» (далі Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. \~ \~ \~ \~короткий опис справи В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із 16.07.2019 року до 30.06.2020 року працював на ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН». 30.06.2020 року наказом №66/к його звільнено за заявою про звільнення за власним бажанням. 11 жовтня 2024 року через орган виконавчої служби Відповідач здійснив повний розрахунок шляхом перерахування коштів за виконавчим провадженням у сумі 47169,42грн. Таким чином, Відповідач здійснив остаточний розрахунок 11.10.2024 року. Отже, загальний період затримки розрахунку при звільненні - з 01.07.2020 року по 10.10.2024 рік включно. \~ \~ \~ \~Число робочих днів за час затримки розрахунку: 1101 днів (23+20+22+21+21+22+250+257+260+23+21+21+22+23+20+23+22+21+9). \~ \~ \~ \~Число робочих днів у квітні 2020 року - 21 Число робочих днів у травні 2020 року - 19 Заробітна плата у квітні 2020 року - 4723 грн (згідно Даних про нараховану заробітну плату з ПФУ). Заробітна плата у травні 2020 року - 4723 грн (згідно Даних про нараховану заробітну плату з ПФУ) Середньоденна заробітна плата складає: (4723+4723) / (21+19) = 236,15 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 236,15 грн (середньоденна заробітна плата) x 1101 днів (кількість робочих днів з 01.07.2020 року по 10.10.2024 рік включно) = 258900,15 грн (враховуючи що всі святкові дні під час воєнного часу є робочими). Із урахуванням вимог розумності та співмірності, Позивач зменшив розмір середнього заробітку в 2 рази - до суми 120000,00 грн. Прохав стягнути із Відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2020 року по 10.10.2024 рік включно у розмірі 120000,00 грн Стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 968,96 грн. позиції сторін Позивач разом із позовною заявою подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Про наявність судового наказу Відповідачу стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження №75762765 та викладення його матеріалів у підсистемі Електронний суд 08.10.2024 року Позивач надав суду копію судового наказу від 16 вересня 2020 року (дата видачі 28.10.2020), в той час як матеріали виконавчого провадження містять зовсім інший документ, яким засвідчується заборгованість Відповідача, а саме судовий наказ, виданий 25.11.2020 року Позивач навмисно затягував та чекав майже 4 роки для того, щоб звернутись до виконавчої служби з метою примусового стягнення з Відповідача заборгованості по заробітній платі. Позивач не звертався до Відповідача і не повідомляв його про наявність судового наказу, внаслідок чого останньому не було відомо про примусове стягнення заборгованості протягом майже 4 років, що фактично унеможливлювало добровільне виконання судового наказу. Відповідач, дізнавшись про наявність виконавчого провадження, добровільно на наступний день погасив усю заборгованість, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2024 року та квитанцією про сплату заборгованості та свідчить про його добросовісність та порядність, в той час як Позивач, одразу після цього ж, звернувся до Суду із даною позовною заявою та вимогами, що не є розумними об`єктивними, при цьому зловживаючи своїми правами. Позивач міг звернутися до виконавчої служби як тільки-но отримав судовий наказ від 16 вересня 2020 року, однак, не зробив цього та прочекав майже 4 роки, що підтверджується постановою про відкриття провадження від 11.08.2024, що призвело до штучного збільшення суми за час затримки розрахунку при звільненні. Надав власний розрахунок: із липня по грудень 2020 року (6 місяців затримки) робочих днів було 132 (липень 23, серпень 21, вересень 22, жовтень 22, листопад 21, грудень 23), а середньоденна заробітна плата Позивача - 236,15 грн, і таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 236,15 грн (середньоденна заробітна плата) x 132 дні (кількість робочих днів з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року включно) = 31 171,8 грн. Враховуючи те, що Позивач звернувся до виконавчої служби 01.08.2024, а виконавче провадження було відкрито 11.08.2024, про яке Відповідач дізнався 08.10.2024 року та добровільно погасив заборгованість на наступний день, розумним і співмірним у даному випадку буде обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати відкриття виконавчого провадження по дату фактичного погашення заборгованості по заробітній платі (11.10.2024). За такий період кількість робочих днів склала 45 днів, а отже, середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 236,15 грн (середньоденна заробітна плата) x 45 днів (кількість робочих днів з 11.08.2024 року по 11.10.2020 року включно) = 10 626,75 грн. Прохав зменшити розмір позовних вимог і задовольнити їх у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 10 626,75 грн. Судові витрати покласти на Позивача та Відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивачем подано відповідь на відзив. Зазначив, що за його заявою до виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ще у 2020 році, виконавчий лист виконавча служба Позивачу повернула без виконання Отже, відповідачу добре відомо, що він не заплатив працівнику заробітну плату, що йде примусове виконання рішення суду. У 2024 році Позивач повторно подав виконавчий лист на виконання, оскільки судовий наказ так і не було виконано, ні добровільно, ні примусово. Прохав позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачем подано заперечення на відзив. Зазначив, що Відповідачу не було відомо про примусове виконання рішення із 2020 року. ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН» дізналось про наявність виконавчого провадження, так само, як і про наявність судового наказу, 08.10.2024 року, тобто, тоді, коли ця інформація з`явилась в кабінеті Електронного суду Відповідача. Тому, ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН» не мало ніякої можливості виконати судовий наказ, адже взагалі не знало про його наявність. Щодо періоду затримки розрахунку Відповідач вважає, що розумним і співмірним у даному випадку буде обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з дати відкриття виконавчого провадження по дату фактичного погашення заборгованості по заробітній платі (11.10.2024), а саме - 10 626,75 грн, що в будь-якому випадку не більш ніж за 6 місяців затримки, зважаючи на тривале (майже 4 роки) звернення Позивача для примусового виконання судового наказу . Прохав задовольнити позовну вимоги у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі - 10 626,75 грн. Клопотань у порядку\~ст.222 ЦПК України\~учасниками справи, суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. докази, досліджені судом 1.Довідка із Пенсійного фонду щодо відомостей про застраховану особу, відповідно до якої страхувальником упродовж 2019-2020 років був Відповідач 2.Картка фізичної особи-платника податків Позивача, має реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 3.Копія паспорту Позивача 4.Скрін шот про зарахування на банківську картку Позивача 11.10.2024 47\~169 грн 42 коп за виконавчим провадженням №75762765 5.Судовий наказ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16.09.2022 про стягнення із Відповідача на користь Позивача заборгованості по заробітній платі за період із грудня 2019 року по червень 2020 року у розмірі 47\~169 грн 42 коп 6.Копія трудової книжки Позивача, яка містить записи №№7 та 8 про прийняття на роботу 16.07.2019 Позивача на посаду машиніста та звільнення за власним бажанням 30.06.2020 7.Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «ДОНВУГЛЕКОН» 8.Копія заяви про примусове виконання судового наказу №235/5896/20, виданого 25.11.2020, яка подана Позивачем до виконавчої служби від 01.08.2024 9.Копія судового наказу у справі №2-н/235/9446/20 від 16.09.2020. Судовий наказ набрав сили 16.09.2020., дата видачі судового наказу 17.09.2023 10.Постанова про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №75762765 11.Копія платіжної інструкції №230 від 09.10.2024 про перерахування 52\~146,36 грн заборгованості із заробітної плати за грудень 2019-червень 2020 у ВП №75762765 12.Постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2024 на підставі судового наказу №2-н/235/946/20, виданого 25.11.2020 13.Постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2024 14.Витяг із автоматизованої системи виконавчого провадження за ВП №63834052, дата відкриття 08.12.2020. Стан ВП: завершено. Боржник Відповідач, Стягувач Позивач. 15.Копія постанови про відкриття виконавчого провадження №63834052 від 08.12.2020 за судовим наказом №235/5896/20, виданий 25.11.2020 про стягнення із Відповідача на користь Позивача 47\~169,42 грн заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2019 по червень 2020, виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 16. Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.02.2022 у ВП №63834052 17.Витяг із державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про зміну назви Відповідача на ТОВ «МОДУЛЬ-СОФТ ЮА». фактичні обставини, встановлені судом Як вбачається з копії трудової книжки, Позивач був працевлаштований у Відповідача у період з 16.07.2019 року по 30.06.2020 року. Наказом №66/к від 30.06.2020 року його було звільнено за власним бажанням. Згідно із копії судового наказу Красноармійського міськрайонного суду, Донецької області від\~16.09.2020 року із Відповідача на користь Позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі за період із грудня 2019 року по червень 2020 року у сумі 47\~169,42 грн. Згідно із відомостями з карткового рахунку про надходження коштів з рахунку Відповідача у примусовому порядку, згідно виконавчого листа у ВП №75762765 на рахунок Позивача 11.10.2024 року, зараховано заборгованість по заробітній платі у сумі 47\~169,42 грн., після утримання суми податків й інших обов`язкових платежів, що не заперечується Відповідачем. 09 жовтня 2024 року начальником відділу Авдіївсько-Мирноградського ВДВС у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно пояснень Відповідача сума середнього заробітку позивача складає 236,15 гривень, вказана сума середньоденного заробітку не оспорюється позивачем. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 27.03.2025 змінилося найменування юридичної особи з кодом ЄДРПОУ 30206597\~з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНВУГЛЕКОН» на Товариство з обмеженою відповідальністю «МОДУЛЬ-СОФТ ЮА». Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок із ним своєчасно не проведено. Відповідач не заперечував факту, що має заборгованість із своєчасного розрахунку при звільненні, однак не погоджувався із періодом виникнення такої заборгованості. Релевантне законодавство, яким керувався суд Визначальним для правильного вирішення даної справи є визначення періоду за який позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із урахуванням його тривалості та змін трудового законодавства за цей час. Згідно із з частиною першою\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, визначені у\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено\~статтею 117 КЗпП України\~(у редакції на час звернення до суду з позовом), відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Передбачений частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. Факт порушення Відповідачем трудових прав Позивача на своєчасне отримання заробітної плати за фактично відпрацьовані дні, що жодною із сторін не оспорюється. Суд наголошує, що норми\~статті 117 КЗпП\~про відповідальність за затримку розрахунку при звільненні неодноразово ставали предметом розгляду Об`єднаної Палати Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.99року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~судам роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У п. п. 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012року № 4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2018року у справі № 61-590св17 висловив позицію, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Такий же висновок викладено у п.п. 39, 40 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, від 24 квітня 2019року у справі № 607/14495/16-ц, а саме, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023року у справі №380/653/23 чітко визначено, що відповідно до частини другої\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній до змін, внесених згідно із\~Законом України від 01 липня 2022року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Між тим,\~Законом України від 01 липня 2022року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу\~статті 233 КЗпП України\~викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. За\~змістом ст. 233 КЗпП України\~відправною точкою для звернення до суду є день одержання працівником письмового повідомлення про суми, тобто, в таких судових справах належить доводити коли саме працівник отримав таке повідомлення. У даній справі правовідносини між Позивачем та Відповідачем виникли із дня його звільнення, тобто, 30 червня 2020 року, оскільки у день звільнення позивач вже був обізнаний про наявність невиплати йому заробітної плати, тому початок обчислення періоду середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить рахувати з наступного дня, а саме з 01 липня 2020 року. За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~у редакції на момент їхнього виникнення, тобто до набрання чинності\~Законом № 2352-ІХ. Однак період стягнення середнього заробітку з 19 липня 2022 року до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється вже нині чинною редакцією\~статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Отож спірний період стягнення середнього заробітку у цій справі охоплюється періодом з 01 липня 2020 року до дня розрахунку, а тому такий умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності\~Законом № 2352-ІХ\~(19 липня 2022 року) і після цього. Період із 01 липня 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється редакцією\~статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін\~Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців. Проте період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією\~статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями. Верховний Суд виснував, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії\~статті 117 Кодексу законів про працю України, у редакції\~Закону № 3248-IV, та були припинені на момент чинності дії\~статті 117 Кодексу законів про працю України, в редакції\~Закону № 2352-IX, то в такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~(у попередній редакції № 3248-IV); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~(у новій редакції\~Закону № 2352-IX). Отже, середній заробіток належить у цій справі нараховувати за період з 01 липня 2020 року до 18 липня 2022 року, та з 19 липня 2022 року по 08.10.2024 року, враховуючи обмеження наведеним вище\~Законом №2352-ІХ\~нарахування середнього заробітку шестимісячним строком, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22. Аналогічний підхід при вирішенні подібних правовідносин застосовано Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2024 року у справі №359/1316/22. Верховний Суд звертає увагу, що правовідносини, які регулюються\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні. У постанові від 01 травня 2024року у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами\~статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення. За таких обставин, суд доходить висновку, що належить визначити два періоди стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача: - з 01 липня 2020року до 18 липня 2022року, що складає 512 робочих днів; - з 19 липня 2022року по 18 січня 2023року, тобто, із застосування обмеження шестимісячним строком стягнення, що складає 129 робочих днів. Середній заробіток працівника судом розраховується відповідно до\~статті 27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95року №100. У відповідності до наданих Відповідачем пояснень у відзиві, середньоденна заробітна плата позивача становить 236,15грн, із чим погоджується Позивач. Тож, за період з 01 липня 2020року до 18 липня 2022року, що складає 512 робочих днів середній заробіток становить 120 908,80 грн, а за період з 19 липня 2022року по 18 січня 2023 року, що складає 129 робочих днів середній заробіток становить 30 463,35грн, а всього розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 151372,15грн. У позовній заяві Позивач зазначив, що, виходячи із вимог розумності та співмірності, вважає за необхідним зменшити розмір середнього заробітку у 2 рази до суми 120000 грн із власного розрахунку заборгованості у розмірі 258\~900,15 грн. Водночас, Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що за певних умов суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП\~(див. пункт 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)). Верховним Судом було вироблено підхід, при якому, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; -інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2024року у справі №201/8088/21 (провадження № 61-5189св23) та від 22 лютого 2024року у справі № 754/9761/21 (провадження № 61-11081св23). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання у право, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд вважає за необхідне застосувати у даних правовідносинах такий наведений вище підхід як Великої Палати Верховного Суду, так і Верховного Суду у зазначених постановах та зменшити розмір середнього заробітку, який належить до виплати Позиваачу із 151372,15грн, який є не співмірним із розміром заборгованості по заробітній платі у розмірі 47\~169,42 грн, до розміру такої заборгованості, тобто до 47\~169,42 грн. Окрім того, суд не бере до уваги заперечення Відповідача у частині того, що Позивач діяв недобросовісно та умисно не звертався до органів державної виконавчої служби із метою стягнення заборгованості, оскільки це спростовується доказами по справі, зокрема, матеріалами виконавчого провадження №63834052, за яким виконавче провадження на виконання судового наказу у справі №235/5896/20 постановою старшим державним виконавцем було відкрито 08.12.2020, однак виконавчий документ було повернуто стягувачу 15.02.2022 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд. щодо судового збору Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то сплата судового збору в цій справі покладається на Відповідача пропорційно заявленим вимогам. 47169,42 грн*968,96 грн/120000 грн=380,90 грн Таким чином, судові витрати у справі, які складаються із судового збору в розмірі 380,90 гривень мають бути покладені на Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial