Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 11.10.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Юнусходжаєвою був укладений кредитний договір №206915988, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати\~кредит у розмірі 16250 гривень, а\~вона зобов`язалася протягом 56 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором надавши\~\~грошові кошти у розмірі 16250 гривень. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту в розмірі 18434,86 грн. До позивача перейшло право грошової вимоги за договором кредитним договором №206915988, а оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість, просить суд стягнути з Юнусхаджаєвої\~\~заборгованість за кредитним договором у розмірі 18434,86 грн. Ухвалою від 29 серпня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзиву не надала, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання сповіщалася через оголошення на сайті суду. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11.10.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачкою був укладений кредитний договір №206915988, в електронному вигляді і підписаний відповідачем за допомогою електронного ідентифікатора\~MNV2J63E (відправлено 11.10.2021 7:02:35, введено 11.10.2021 7:03:2), за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 16250 гривень, під 1.3% на день, а вона зобов`язалася протягом 56 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. Зазначена сума кредиту була перерахована на картковий рахунок відповідача. Зазначені обставини також підтверджуються заявкою ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на отримання грошових коштів в кредит від 11.01.2024. В подальшому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відступило право вимоги за Договором №206915988, а позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно абз.1 ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 року відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно доданих стороною позивача розрахунків заборгованість відповідачки станом на 06.12.2021 становила 16250 грн. за тілом кредиту та 7433,58 грн. за процентами. Згідно довідки первісного кредитора, відповідачка 18.01.2022 повністю сплатила заборгованість за тілом кредиту та процентами. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У цей же день первісний кредитор підписав реєстр прав вимоги №169 від 18.01.2022, за яким відступив право вимоги, зокрема за кредитним договором №206915988. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та підстав, вважає вимоги позивача безпідставними, виходячи з того, що станом на 18.01.2021 відповідачка повністю сплатила заборгованість за кредитним договором №206915988, що підтверджено довідкою первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Належних та допустимих доказів того, що позивач вчиняв дії щодо погодження на пролонгацію договору після 6.12.2021, стороною позивача суду не надано. Як зазначила ВП ВС в постанові від 05.04.2023 № 910/4518/16 «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Оскільки зобов`язання відповідачем виконано 18.01.2021р. у повному обсязі, то позов задоволенню не підлягає. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 7000 грн. та витрат по сплаті судового збору, суд зазначає, що оскільки у задоволенні позову суд відмовляє повністю, то судові витрати, згідно ст.141ч.2 ЦПК України, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed