Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

До Великоберезнянського районного суду Закарпатської області з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (надалі також позивач, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС») до [PERSON] (надалі також відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37828,20 грн., судового збору та витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та [PERSON] у формі електронного документа укладено Договір кредитної лінії № 472931802, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 11 700 грн. 00 коп. Як ідеться у позові, відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі. Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту відповідача № 5375-41ХХ-ХХХХ-6091, яка була вказана ним при укладенні Договору. Проте в порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 15 жовтня 2024 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № МВ-ТП/4. Позивач зазначає, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, проте відповідач своїх зобов`язань не виконав. Від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 43678,08 грн., проте позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення у зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача частину заборгованості за Договором. Загальна заборгованість за кредитним договором становить 37828, 20 грн., з них: заборгованість по кредиту становить 11699,76 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 26 128,44 грн. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 37828,20 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання, призначене до розгляду на 11.11.2025, представник позивача повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. 06.06.2025 та 21.07.2025 представник позивача до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Водночас 26.05.2025 через підсистему «Електронний суд» відповідач [PERSON] подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи. 29.05.2025 відповідачем надіслано до суду заяву про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії матеріалів на електронну адресу. Також 05.06.2025 відповідачем [PERSON] надіслано до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 20.06.2025 відповідачем [PERSON] повторно надіслано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 30.06.2025 відповідачем [PERSON] надіслано до суду додаткові пояснення у справі, в яких він вказує про необґрунтованість позовних вимог, оскільки такі не підтверджуються належними доказами, зокрема, вказує про: відсутність матеріалів справи, що підтверджують його причетність до отримання коштів; відсутність документів, які підтверджують його волевиявлення на отримання кредиту саме у запропонованій формі; ненадання відповідачу можливості повноцінного ознайомлення з матеріалами справи, що унеможливлює належну реалізацію його прав на захист. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, витрати у справі покласти на позивача. Від відповідача клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив таке. Матеріалами справи підтверджено, що 28.07.2024 [PERSON] звернувся до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 28.07.2024 в сумі 11 700, 00 грн. в кредит строком на 15 днів шляхом перерахунку на номер карточки 5375-41ХХ-ХХХХ-6091, заповнивши таку на сайті ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та підписавши електронним цифровим підписом за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора, відправленого йому на номер телефону [NUMBER] . Цього ж дня 28.07.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 472931802 у формі електронного документа, відповідно до умов якого відповідач отримав від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 11 700 грн. 00 коп. Відповідно до розділу 2 Даного договору кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 11 700 грн. 28.07.2024 Другий та решта Траншів за Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим Договором. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника. Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі. Згідно умов Договору грошові кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання Позичальником чергового траншу за Договором. Відповідно до п. 5.3 Договору позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Згідно з п. 7.3 Розділу 7 Договору кінцевою датою повернення кредиту є 27.08.2029. Разом з кредитним договором відповідачем 28.07.2025 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація та контактні дані Кредитодавця, Інформація та контактні дані кредитного посередника; основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача;інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Також матеріалами справи підтверджено, що відповідач ознайомився з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Відповідно до довідки ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитодавцем ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції та перераховано на рахунок/платіжну картку отримувача [PERSON] № 5375-41ХХ-ХХХХ-6091 (термін дії 04.2028) 11 700,00 грн. (ідентифікатор платіжної операції 42215-09360-51853, дата завершення платіжної операції 28.07.2024). Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту відповідача № [NUMBER] , яка вказана відповідачем при укладенні Договору . В якості підтвердження здійснення переказу грошових коштів на рахунок відповідача до позовної заяви додано підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД», з якого вбачається, що 28.07.2024 о 10 год. 15 хв. на банківську картку № [NUMBER] , емітентом якої є MONOBANK здійснено грошовий переказ у сумі 11\~700, 00 грн. (код авторизації 360036; опис -credit transaction ІНН 3542806397 [PERSON] , Договір (оферта) 472931802 від 28.07.2024). Згідно з довідкою, виданою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 21.09.2025 на виконання кредитного договору No 472931802 від 28.07.2024\~р. (далі - Договір), укладеним між Позичальником/ [PERSON] , та Кредитодавцем/Платником обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг наступними реквізитами: Надавач платіжних послуг Платника: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОТП БАНК», Код банку (МФО):\~300528, Код за ЄДРПОУ:\~21685166; Надавач платіжних послуг Отримувача: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УНІВЕРСАЛ БАНК», Код банку (МФО):\~322001, Код за ЄДРПОУ:\~21133352; Особа Платника: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Код ЄДРПОУ\~38569246; Особа Отримувача: ПОЛЯК ВЛАДИСЛАВ ЛЮБОМИРОВИЧ, РНОКПП [NUMBER] ; Рахунок Платника: [NUMBER] ; Транзитний рахунок Для перерахування [NUMBER] ; 04.2028; коштів Отримувачу: Рахунок/платіжна карта Отримувача:\~5375-41XX-XXXX-6091, Термін дії: Сума платіжної операції: 11700,00 грн.; Ідентифікатор платіжної операції: 42215-09360-51853; Дата ініціювання платіжної інструкції: 28.07.2024 10:15:28; Дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг): 28.07.2024 10:15:39. 15.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № МВ-ТП/4. Відповідно до\~Витягу з\~реєстру прав\~вимоги від\~15.10.2024\~до Договору\~факторингу №\~МВ-ТП/4\~від 15.10.2024\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» отримало\~право вимоги\~до Відповідача\~на загальну\~суму 37\~828,\~20 грн. До позовної заяви додано повідомлення про дострокове розірвання договору ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 06.01.2025, адресоване відповідачу. До позовної заяви додано повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 15.10.2024, в якому адресата повідомляється про перехід права вимоги погашення заборгованості за Кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс». З розрахунку заборгованості [PERSON] , виданого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ДОПОМОГА», вбачається, що за станом на 15.10.2024 заборгованість [PERSON] перед товариством не погашена та складає 29\~111, 58 грн. З розрахунку заборгованості [PERSON] , виданого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» вбачається, що за станом на 05.01.2025 заборгованість [PERSON] перед товариством не погашена та складає 43\~678, 08 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем вимог Кредитного договору позивач звернувся в суд з даним позовом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з такого. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На законодавчому рівні встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1ст. 205 ЦК України). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін,спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, щ обули передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ЄСПЛ вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512ЦКУкраїни кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст.514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1\~ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1084\~ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Аналіз наданих позивачем доказів дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами у справі доведено факт укладення між сторонами у справі Кредитного договору, факт отримання відповідачем кредиту в розмірі 11700 грн., факт невиконання відповідачем умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 37828,20 грн. Також належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт переходу прав вимоги за Кредитним договором від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до відповідача. Таким чином, ТОВ «Таліон Плюс» набуло статусу нового кредитора і має право вимагати від відповідача виконання зобов`язань Кредитним договором. В свою чергу, суд зауважує, що відповідач, заперечуючи проти укладення Кредитного договору та отримання кредитних коштів, жодного доказу на спростування обставин, викладених у позові не надав, зокрема, не спростував факт належності йому платіжної картки, на який здійснювався переказ кредитних коштів, номера телефону, на який відправлявся одноразовий цифровий ідентифікатор, а також не спростував коректність нарахування кредитної заборгованості. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Стосовно заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. В ч.1\~ст.133 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст.\~137,\~141 ЦПК України\~витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial