Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядженні майном. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку садибного типу [ADDRESS] та земельної ділянки на якій він розташований, площею 0.4894 га., кадастровий номер земельної ділянки 7122087800:02:001:0445, відповідно до договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 2 лютого 2024 року, реєстраційні номери 213,214. Позивач зазначає, що згідно зазначеного договору дарування її баба [PERSON] та батько [PERSON] , яким земельна ділянка та житловий будинок на ній належали на праві приватної власності у рівних частках, подарували та передали безоплатно позивачці, а вона прийняла у дар від дарувальників у власність земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком з належними до нього будівлями і господарськими спорудами. Зазначає, що відомості про речове право позивачки на земельну ділянку кадастровий номер 7122087800:02:001:0445 площею 0.4894 га за №53551664 внесено до Реєстру речових прав приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 02.02.2024. Відомості про речове право на закінчений будівництвом житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за №53551866 внесено до Реєстру речових прав приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В.02.02.2024. Позивачка стверджує, що у травні 2020 року баба позивачки - [PERSON] після перенесеного інсульту втратила зір і батько позивачки - [PERSON] перевіз її до свого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] і з даного часу в будинку [ADDRESS] , який належав бабі позивачки та її батьку у рівних частинах, ніхто не проживав. Даною ситуацією скористалася сестра батька [PERSON] , яка має на праві власності свій будинок і зареєстрована у ньому, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у грудні 2023 року, без будь-якого погодження чи повідомлення власників будинку, таємно, безпідставно вселилася у будинок по [ADDRESS] де проживає до цього часу без реєстрації та без будь-яких правових підстав. На прохання батька позивачки звільнити будинок, [PERSON] пояснила, що це її батьківщина і вона має повне право жити у будинку. Враховуючи стан здоров`я баби позивачки [PERSON] після інсульту, позивачка та її батько не стали тривожити її зайвий раз цими проблемами, але зважаючи, що 02.02.2024 позивачка стала єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, а також те, що [PERSON] померла [INFO] , постало питання усунення перешкод у здійсненні позивачкою права власності, тобто користування та розпорядження своїм майном. Зазначає, що на спроби урегулювати конфлікт та прохання звільнити будинок [PERSON] не реагує, а спроби спілкування не дали бажаних результатів. Відповідач продовжує всупереч волі позивачки проживати у зазначеному будинку, посилаючись на те, що вона проживає у будинку своїх батьків і звільняти будинок добровільно не бажає. Факт проживання відповідачки без реєстрації та без будь-яких правових підстав у будинку, що належить позивачці на праві особистої приватної власності, порушує право позивачки на дану садибу, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить суд, усунути її перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [INFO] з будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідачки понесені позивачкою судові витрати. 18.08.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.09.2025, яке було відкладено до 22.09.2025, у зв`язку з неявкою відповідачки. 22.09.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області підготовче судове засідання закрито, призначено судове засідання на 20.10.2025, яке було відкладено до 11.11.2025 у зв`язку з неявкою відповідачки. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, зазначила, що відповідачка має власне житло, однак самоправно вселилася до спірного будинку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення на судових повісток на за зареєстрованим місцем проживання відповідачки та за місцем фактичного проживання, судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.31-32, 41-42,43-44, 45-46,51-52) та «вручено особисто» (а.с.47), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11\~ст.128 ЦПК України\~відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.30, 34, 40, 50). З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідачки та вона була належно повідомлена про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України,\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч.1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2\~ст. 386 ЦК України). Стаття 391 ЦК України\~передбачає, що\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, про те, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до\~статті 155 ЖК України\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. З урахуванням вказаних вище норм права слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок (ст. ст.\~379,\~380 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власницею земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком [ADDRESS] , що копією договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 02.02.2024 та зареєстрованого в реєстрі за номерами 213, 214 (а.с.10-12), копією витягу з Державного реєстру речових прав №364355901 від 02.02.2024, з якого вбачається, що [PERSON] , являється власницею житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.13) та копією витягу з Державного реєстру речових прав №364354420 від 02.02.2024, з якого вбачається, що [PERSON] являється власницею земельної ділянки площею 0,4894 га., кадастровий номер 7122087800:02:001:0445 (а.с.14). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.07.2025, вбачається, що [INFO] у віці 81 рік померла [PERSON] , [INFO] в с. Степанці Черкаського району, Черкаської області (а.с.15). Відповідно до довідки №268 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що власник будинком [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Спадщину на вищевказаний будинок 18.06.2011 оформила дружина померлого [PERSON] , [INFO] та син померлого [PERSON] , [INFO] .. 02.02.2024 вищевказаний будинок [PERSON] та [PERSON] був подарований дочці [PERSON] , [INFO] , яка є дочкою [PERSON] (а.с.17). З довідки №268/1 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається що житловий будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Відповідно до довідки №268/2 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] , що рахується за [PERSON] , без реєстрації, без будь-яких правових підстав з 11.12.2023 по даний час проживає [PERSON] , [INFO] [PERSON] зареєстрована у власному будинку [ADDRESS] (а.с.19). З довідки №234/1 від 15.07.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , 1965 р.н. поховала за власні кошти [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.20). В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач має на праві власності свій будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстрована в ньому. З відповіді управління «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради №690 від 18.08.2025 на запит суду, вбачається, що згідно з реєстром територіальної громади місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). У практиці Європейського суду з прав людини (надалі\~ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно суспільний інтерес; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, під час вирішення справи про виселення особи, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених\~ст. 50 ЖК України\~вимог, що ставляться до житлових приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права особи на користування житлом. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається та засобами, які використовуються для її досягнення. На підставі договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 02.02.2024 позивачка є одноосібним власником вказаного будинку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав №264355901. Згідно положень ч. 2 ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України слідує, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. Матеріали справи не містять відомостей, що відповідач є членом сім`ї власника будинку, тому вона має право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення. Крім того, місце проживання [PERSON] не зареєстровано за адресою будинку належного на праві власності позивачу, будь-які угоди про порядок користування цим будинком між сторонами у цій справі не укладалися. Ст. 158 ЖК України, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.\~\~ Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.\~\~\~\~\~\~ Права власника квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Передбачаючи право власника квартири на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст.\~810,\~814 ЦК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦК України). Під час розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачка, у свою чергу, не надала суду жодних доказів того, що вона правомірно, добросовісно та належним чином користується та проживає у будинку, який на праві власності належить позивачці, а також земельною ділянкою, на якій розташований даний будинок (????). Судом встановлено, що позивач не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідач без правових підстав займає житлове приміщення та чинить перешкоди власнику будинку у її праві користування та розпорядженні майном, між позивачем та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь які домовленості щодо проживання відповідача у спірному будинку між ними не досягнуто. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~стаття 321 ЦК України). Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22, від 28.04.2022 у справі № 334/815/21, від 13.10.2021 у справі № 759/23652/19. Аналіз положень глави 402\~ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. З врахуванням вищевикладеного, [PERSON] не має правових підстав проживати у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити її виселення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] на корить [PERSON] слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved