Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про відновлення становища, яке існувало до порушення, повернення будинку в попередній стан та зобов`язання вчинити дії. Позовна заява, в редакції від 08 квітня 2020 року, обґрунтована тим, що 27 квітня 2004 року [PERSON] набув право власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2006 року, Витягом з реєстру права власності на нерухоме майно №36252315 від 14 листопада 2012 року. 20 серпня 2004 року укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 20 серпня 2004 року №4013, відповідно до якого співвласницею іншої частини житлового будинку є відповідачка [PERSON] . У 2006 році відповідачкою здійснено самовільне будівництво - реконструкцію частини житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 18 червня 2004 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04 листопада 2005 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 вересня 2006 року, інформаційною довідкою №113067860 від 06 лютого 2018 року та висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 2 [PERSON] від 16 лютого 2018 року. Згідно з висновком експерта [PERSON] від 16 лютого 2018 року, відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 04 листопада 2005 року, на влаштування приміщення №1, приміщення №2 і приміщення №3, які відносилися до самовільно зведених площ, зазначений дозвіл УДБК №28 від 17 лютого 1995 року, самочинне будівництво відсутнє. Відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 01 вересня 2006 року, в приміщенні квартири [ADDRESS] ; -приміщення першого поверху: приміщення холу №1, приміщення гаражу № [NUMBER] , приміщення сходів №5, частково приміщення камінного залу №3, приміщення тамбуру №23, приміщення сауни №24, приміщення коридору №25; -приміщення другого поверху: приміщення холу №10, приміщення житлове № 11, приміщення сходів №6, жиле приміщення №7, підсобне №9, приміщення санвузла №8; -приміщення третього поверху: приміщення сходів №12, жиле приміщення №13- відноситься до самочинного будівництва, загальною площею 242,4 кв.м. 02 липня 2007 року [PERSON] подано скаргу до Державної адміністрації Голосіївського району міста Києва про зобов`язання [PERSON] усунути порушення при будівництві прибудови, на який отримано відповідь, що для встановлення точних меж земельної ділянки, йому необхідно звернутися до «Київзему». Для недопущення підтоплення його частини земельної ділянки, працівниками КП «Голосіївприватсервіс», було вручено припис-попередження [PERSON] , в якому запропоновано терміново влаштувати водовідведення з її частини будинковолодіння. 08 грудня 2007 року на даху житлового будинку [ADDRESS] , в частині будинку, яка належить [PERSON] , виникла пожежа, причиною пожежі стала несправність пічного опалення, що підтверджується довідкою, виданою Головним державним інспектором з пожежного нагляду Голосіївського району міста Києва Черчукана О.С. від 07 серпня 2008 року, що підтверджується скаргою [PERSON] від 24 січня 2008 року. Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією згідно з листом №6-Л-257/1 від 14 лютого 2008 року повідомлено [PERSON] , що гр. [PERSON] було надіслано листа з проханням ввести в експлуатацію добудову частини будинку. Відділом містобудування та архітектури було запрошено документи, які до цього часу до райдержадміністрації надані не були, відповідно й дозволи на будівництво та введення в експлуатацію не надавались. Згідно з листом Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовище Київської міської державної адміністрації №07-5011 від 23 квітня 2008 року, в комп`ютерній базі Головкиївархітектури проектна документація з питання дотримання державних норм та стандартів при будівництві прибудови до будинку [ADDRESS] , на розгляд та погодження в установленому законом порядку до Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, не надавалась та не погоджувалась. Згідно з листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві №1/26-2185/5/08 від 19 червня 2009 року, будь-який дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , інспекцією не надавався. 02 вересня 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві винесено постанову №981 про накладення штрафу на [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з виявленням самовільно проведеної реконструкції житлового будинку без затвердженого проекту та дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно з листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві №17/26-9089/5/08 від 02 грудня 2012 року [PERSON] повернуто декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: частини житлового будинку [ADDRESS] , з метою приведення її у відповідність до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91. Також у 2012 році відповідачкою здійснено самовільне будівництво - реконструкцію частини житлового будинку, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 18 червня 2004 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04 листопада 2005 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 вересня 2006 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 07 вересня 2012 року, висновком експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 2 [PERSON] від 16 лютого 2018 року, висновком № 12098 спеціаліста з будівельно-технічних питань від 28 вересня 2013 року. Згідно з висновком експерта [PERSON] № 2 від 16 лютого 2018 року, відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 07 вересня 2012 року, в приміщенні №2 (загальна площа - 251,1 кв.м., в т.ч. житлова площа - 72,7 кв.м., допоміжна площа - 178,4 кв.м.): -приміщення підвального поверху: приміщення сходів №14, приміщення коридору № 15, приміщення підсобні № 16,17; -приміщення першого поверху: приміщення холу №1, приміщення гаражу № [NUMBER] , приміщення камінного залу №3, приміщення сходів №5; -приміщення другого поверху: приміщення сходів №6, жиле приміщення №7, приміщення санвузла №8, приміщення підсобне №9, приміщення холу №10, приміщення житлове № 11; -приміщення третього поверху: приміщення сходів №12, жиле приміщення №13- відноситься до самочинного будівництва, загальною площею 214,5 кв.м. Тобто, відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 07 вересня 2012 року та висновку експерта [PERSON] № 2 від 16 лютого 2018 року за результатом проведення експертного будівельно-технічного дослідження, в приміщенні квартири [ADDRESS] загальна площа об`єкта нерухомості складає 251,1 кв.м., з якої до самочинного будівництва відносяться 214,5 кв.м. 30 червня 2012 року спадщину після смерті [PERSON] у вигляді частини житлового будинку по [ADDRESS] прийняли позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачі неодноразово зверталися із зверненнями до Інспекції державно архітектурно - будівельного контролю у місті Києві, на які отримували відповідь, що інспекція не видавала [PERSON] дозволу та не реєструвала інших документів дозвільного характеру, які б давали право останній на виконання підготовчих або будівельних робіт та не приймала об`єкт до експлуатації за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у період з 2006 до 2012 року, відповідачка здійснила самочинне будівництво, площею 214,5 кв.м. на частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , без дотримання будівельних норм та правил, з метою перебудови частини даху, не погодивши із співвласником, відповідачка зрізала балки частини будинку, належної позивачам, та підперла тонким дерев`яним бруском, після чого, влаштувавши фундамент на який вмонтовано тільки об`єкти власного перекриття, фактично, залишила сусідню частину даху без належної опори. Крім того, відповідачкою при самовільному будівництві повернуто вектор даху на дев`яносто градусів, значно перевищено кут покриття та внаслідок добудови підвищено дах на декілька метрів над загальною частиною будинку, що є причиною падіння з висоти брил снігу та льоду на дах позивачів, залишаючи пошкодження покрівлі. Постійне протікання даху у результаті реконструкції проведених відповідачкою та відсутність облаштування необхідними інженерно-технічними засобами місця примикання даху частини житлового будинку позивачів з надбудовами відповідачки, а також внаслідок порушення природного освітлення таких приміщень, призвели до погіршення технічного стану житла позивачів, а саме: в кухні на поверхнях стелі та стін, які пофарбовані водоемульсійними фарбами, виникли потемніння, плями коричневого кольору, в окремих місцях шар фарби пошкоджений, місяцями відшарувався та здувся; у першій житловій кімнаті на поверхні стелі і стін, яка оздоблена шпалерами, виникли плями коричневого кольору (пліснява); у другій житловій кімнаті на поверхні стелі і стін, оздоблених шпалерами, спостерігаються потемніння пофарбування, плями коричневого та зеленого кольору, в окремих місцях здуття шпалер. Вказані обставини вже котрий рік не дають змогу позивачам провести ремонтні роботи, ані ззовні, ані з середини, адже для проведення будівельних робіт, необхідним є усунення первісних причин пошкоджень. Окрім того, здійснення відповідачкою самочинного будівництва без дотримання будівельних норм і правил, призвело до виникнення пожежі, причиною якої стала несправність пічного опалення у реконструйованій частині будинку. Таким чином, частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вважається самовільним будівництвом, яке здійснено відповідачкою без відповідних дозвільних норм та правил, без дотримання будівельних норм, без дотримання протипожежних вимог, не забезпечено відповідачкою безпечної експлуатації житлового будинку. Істотні порушення будівельних норм і правил при встановленні відповідачкою самочинно збудованих конструкцій та перебудови, призвели до порушення експлуатації позивами своєї частини житлового будинку, що розташований на суміжній ділянці та створює загрозу для життя та здоров`я позивачів. На час подання позовної заяви, після чисельних впродовж 11 років, а саме у період з 2007 року до 2018 року, звернень та скарг до відповідачки, державних інстанцій та суду щодо переобладнання здійсненого нею самочинного будівництва, будь-які спроби усунути порушення з боку відповідачки відсутні. Посилаючись на вказані обставини, просять суд: відновити становище, яке існувало до порушення, станом на здійснення покупки 20 серпня 2004 року частини будинку за адресо: [ADDRESS] , шляхом перебудови житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та повернення будинку в попередній стан згідно з технічним паспортом від 04 листопада 2005 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] усунути порушення шляхом перебудови житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та повернення будинку в попередній стан згідно з технічним паспортом від 04 листопада 2005 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . Вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року за заявою представника позивача витребувано докази. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року відмовлено стороні позивача у прийнятті заяви про збільшення (зміну) позовних вимог. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні вимог позивачів. У відзиві повідомляє, що сторони, а до них ще і спадкодавець [PERSON] , починаючи з 2008 року, постійно перебувають у судових спорах, предметом яких є спільний житловий будинок [ADDRESS] . Зокрема, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2010 року у справі № 2-3275/09 [PERSON] виділено у користування окрему земельну ділянку площею 0,0453 га по [ADDRESS] . У рамках справи № 2-3275/09 [PERSON] подавав зустрічний позов до [PERSON] про знесення самочинно збудованих прибудов та визначення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , у задоволенні якого рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2010 року було відмовлено. Повідомляє, що, як вбачається із мотивувальної частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2010 року у справі № 2-3275/09, судом встановлено, що під час здійснення реконструкції будинку, у якій мешкає сім`я [PERSON] : «стан всіх несучих конструкцій задовільний, конструктивні елементи будинку виконані у відповідності до розробленого проекту та чинних норм і правил, діючих в Україні. Дана споруда в цілому відповідає архітектурно-будівельним нормам, безпечна в експлуатації і не наносить шкоди довкіллю, безпечна експлуатація будинку з прибудовами та надбудовами можлива. Реконструкція садибного будинку за вказаною адресою відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». А тому, підстав для звернення із таким предметом спору не існує. Оскільки [PERSON] та інші позивачі не виконували вказане судове рішення, [PERSON] звернулась до суду із іншим позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року у справі № 752/11822/15-ц було задоволено. На думку відповідача із позовом про перебудову житлового будинку при доведеності фактів істотного відхилення від проекту може звернутись лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а не позивачі. Позивачами не додано до позову доказів необхідності перебудови будинку, можливості та необхідності проведення його перебудови. Крім того, позивачі просять зобов`язати відповідача перебудувати весь будинок [ADDRESS] , а не його частину, що означає, що [PERSON] повинна проводити перебудову частини будинку (кв. [ADDRESS] ), у якій мешкають і самі позивачі. Повідомляє, що за життя чоловіка [PERSON] - [PERSON] , останній у частині будинку [ADDRESS] самочинно перебудував приміщення, а тому приведення будинку у попередній стан є неможливим. У свою чергу позивачі, як правонаступники [PERSON] , зобов`язані усунути допущені їх спадкодавцем та ними самочинні перебудови та прибудови. Вважає, що позивачі пропустили строки звернення до суду із позовом, оскільки у позові чітко вказали, що дізнались вони про порушення своїх прав ще у 2006-2007 роках, а тому у зв`язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено, у задоволенні позову також необхідно відмовити. Третя особа Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав до суду письмові пояснення, в яких просив ухвалити судове рішення згідно з вимогами чинного законодавства. Повідомив, що департамент не видав, не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б давали право на виконання підготовчих/будівельних робіт та не приймав у експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: [ADDRESS] , а також не здійснював заходи державного архітектурно-будівельного контролю за цією адресою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник вимоги позовної заяви підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, наводила обґрунтування, аналогічне викладеному у відзиві на позовну заяву. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду. За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову (постанова Великої Палати Верховного Судувід 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)). Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. З урахуванням змісту статті 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом лише за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Подібний правовий висновок у постановах Верховного Суду: від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц (провадження № 61-39346св18), від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц (провадження № 61-16770св18), від 17 серпня 2022 року у справі № 745/342/19 (провадження № 61-11476св21), від 15 листопада 2023 року у справі № 702/80/17 (провадження № 61-8413св23) та інших. У пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року, Велика Палата Верховного Суду у справі № 680/214/16-ц, провадження № 14-445цс19, зазначала, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див.: постанову від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, провадження № 12-115 гс19 (пункти 6.31-6.33)). Указане свідчить, що судова практика з розгляду подібних справ є сталою та сформованою, відмінність залежить лише від доказування у кожній конкретній справі. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Судом встановлено, що, відповідно до Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 14 листопада 2012 року, власником частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , був [PERSON] на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2006 року (а.с.19,т.1). 30 червня 2012 року спадщину після смерті [PERSON] у вигляді частини житлового будинку по [ADDRESS] у рівних долях прийняли позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.124, т.1). 20 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С. Е. в реєстрі під № 4013, зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації 25 жовтня 2004 року в реєстрі під №3361, відповідно до якого позивачка набула право власності на частину будинку по [ADDRESS] (а.с.20, т.1). Зазначений будинок в цілому складався з житлового будинку під літ. «А», жилою площею 46,30 кв.м., загальною площею 112,2 кв.м., сараю під літ. «Б», вбиральні під літ. «Д», «Е», спорудження під № 1-2. Придбана частина будинку в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 18 червня 2004 року значилась квартирою [ADDRESS] і складалась з наступних приміщень: - 2-1 коридор, площею 5,8 кв.м., - 2-2 кухня, площею 10,2 кв.м., - 2-3 житлова кімната, площею 5,7 кв.м., - 2-4 житлова кімната, площею 13,9 кв.м., - 2-5 коридор, площею 6,9 кв.м., - 2-6 котельня, площею 9,8 кв.м., - 2-7 ванна, площею 5,0 кв.м., а всього площею 57,3 кв.м. Інша частина будинку на час набуття [PERSON] права власності належала [PERSON] , рахувалась як квартира [ADDRESS] і складалась з наступних приміщень: - 1-1 коридор, площею 3,5 кв.м., - 1-2 ванна, площею 3,4 кв.м., - 1-3 кухня, площею 10,5 кв.м., - 1-4 коридор, площею 3,9 кв.м., - 1-5 кладова, площею 6,9 кв.м., - 1-6 житлова кімната, площею 9,6 кв.м., - 1-7 житлова кімната, площею 17,1 кв. м, а всього площею 54,9 кв.м. (а.с.21-25, т.1). Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 04 листопада 2005 року, домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 112,2 кв.м., сараю під літ. «Б», вбиральні під літ. «Д», «Е», а також приміщень, збудованих самовільно: гараж-сарай під літ «Ж», прибудова «а». Частина будинку в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 04 листопада 2005 року, що належала на праві власності [PERSON] , значилась квартирою [ADDRESS] і складалась з наступних приміщень: - 2-1 коридор, площею 5,8 кв.м., - 2-2 кухня, площею 10,2 кв.м., - 2-3 житлова кімната, площею 5,7 кв.м., - 2-4 житлова кімната, площею 13,9 кв.м., - 2-5 коридор, площею 6,9 кв.м., - 2-6 котельня, площею 9,8 кв.м., - 2-7 ванна, площею 5,0 кв.м., а всього площею 57,3 кв.м. Інша частина будинку в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 04 листопада 2005 року, що належала на праві власності[PERSON] , значилась як квартира [ADDRESS] і складалась з наступних приміщень: - 1-1 коридор, площею 3,5 кв.м., - 1-2 ванна, площею 3,4 кв.м., - 1-3 кухня, площею 10,5 кв.м., - 1-4 коридор, площею 3,9 кв.м., - 1-5 кладова, площею 6,9 кв.м., - 1-6 житлова кімната, площею 9,6 кв.м., - 1-7 житлова кімната, площею 17,1 кв. м, а всього площею 54,9 кв.м. (а.с.26-31, т.1). У подальшому як позивачі, так і відповідач здійснювали реконструкції квартир в житловому будинку, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації (технічним паспортом), виготовленим КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 07 вересня 2012 року, відповідно до якого квартира [ADDRESS] складається з жилих і нежилих приміщень, загальною площею 251,1 кв.м., а квартира [ADDRESS] складається з жилих і нежилих приміщень, загальною площею 76,0 кв.м. (а.с. 93-100, т.1). Під час розгляду справи судом встановлено, що документів дозвільного і декларативного характеру, які б давали право відповідачці на виконання будівельних робіт не видавалось, приймання об`єкту до експлуатації Інспекцією державного архітектурного будівельного контролю у місті Києві за адресою: [ADDRESS] , не здійснювалось. З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2010 року у справі №2-3275/09, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 квітня 2010 року, позов [PERSON] до [PERSON] Голосіївської районної в м. Києві ради, Київської міської ради та Інспекції державного архітертурно-будівельного контролю у м. Києві, треті особи - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), [PERSON] та [PERSON] , про визнання права власності та визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково. Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] згідно варіанту № 1 висновку № 3147 судової будівельно-технічної експертизи Київського НДІСЕ від 22 серпня 2008 року, виділивши [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки розміром по 0,0453 га кожному (а.с. 82-91, т.1). Звертаючись до суду із вимогою про зобов`язання відповідача [PERSON] перебудувати житловий будинок, що перебуває у спільній власності сторін, та повернути його у попередній стан згідно з технічним паспортом від 04 листопада 2005 року, сторона позивачів повідомила, що внаслідок самовільного будівництва відповідачем даху будинку на частину належного позивачам будинку відбувається падіння з висоти снігу та льоду, спричиняючи пошкодження покрівлі та постійне протікання даху. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №4/07 від 04 березня 2024 року в результаті дослідження матеріалів справи та даних візуального огляду встановлено, що об`єкт будівлі за адресою: [ADDRESS] , не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва в наступному: - відсутність проекту, погодженого та затвердженого у встановлено законом порядку, діючим на час проведення робіт, чим не дотримані вимоги ст.28,29 Закону України «про планування і забудову територій»; - не дотримані п.1.2 в частині проектування дахів та забезпечення надійного відведення води з покрівлі, навантажень на покриття, а також п.3.15 ДБН В.2.6-14-97 в частині організації водовідведення; - не дотриманий п.3.25 ДБН 360-92 в частині забезпечення необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Технічною причиною пошкоджень та руйнування об`єкта будівлі за адресою: [ADDRESS] , є виконання будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] з частковим порушенням вимог будівельних норм і правил (а.с.73-95,т.5). Поряд з цим, суд виходить з того, що встановлені висновком експерта обставини щодо виконання відповідачкою будівельних робіт в квартирі [ADDRESS] з частковим порушенням вимог будівельних норм і правил не є достатньою підставою для задоволення вимог позивачів про відновлення становища, яке існувало до порушення, станом на здійснення покупки частини будинку шляхом перебудови житлового будинку та повернення будинку в попередній стан та зобов`язання усунути порушення шляхом перебудови житлового будинку та повернення будинку в попередній стан, оскільки за встановлених судом обставин, вказані вимоги зводяться до знесення самочинного будівництва, що є крайнім заходом, якому передує виконання пункту 1 частини 7 статті 376 ЦК України. При цьому, як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи №4/07 від 04 березня 2024 року, питання щодо встановлення можливих варіантів усунення технічних причин пошкоджень та руйнувань об`єкта будівлі за адресою: [ADDRESS] , не може бути вирішено в рамках будівельно-технічної експертизи. Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачі, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, не заявляли клопотання про проведення іншого виду експертизи для встановлення варіантів усунення технічних причин пошкоджень та руйнувань об`єкта будівлі за адресою: [ADDRESS] , з метою доведення своїх позовних вимог достатніми доказами та уникнення доказування на підставі припущень, а без належного висновку експерта, який має спеціальні знання в даній галузі, суд не в змозі зобов`язати відповідачку усунути порушення шляхом здійснення відповідної перебудови. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачі належним чином не довели порушення їх прав відповідачкою шляхом здійснення нею самочинного будівництва.

Outcome: dismissed