Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати за [PERSON] , [INFO] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТСС «Україна», 2,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Мотивував позовні вимоги тим, що [INFO] помер дідо позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТСС «Україна», 2,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Повідомила, що на випадок своєї смерті [PERSON] належним йому майном не розпорядився. Вказала, що його дружина [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. [INFO] померла баба позивачки [PERSON] .Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТСС «Україна», 2,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Повідомила, що на випадок своєї смерті [PERSON] належним їй майном не розпорядився. Вказала, що онука [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном. Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 13.02.2025 року позивачем подано заяву, згідно мотивів якої просила проводити розгляд справи у її відсутності. Ухвалою від 26.06.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Олефіра Р.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 23.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на відсутність згоди сторони позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.08.1996 року Соколівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Право на земельну частку (пай) стверджується копією сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії РН № 444203, який виданий 01.02.2006 року на підставі розпорядження Пустомитівської РДА від 16.05.1997 року № 253. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.05.1981 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14.02.2000 Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 12.08.1973 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] . З довідки № 284 від 12.08.2019 року Соколівським старостинським округом Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що [PERSON] , 1919 р.н. до дня смерті /помер [INFO] / проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Разом з ним до дня смерті проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] померла 2018 р. та син [PERSON] помер 2012 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] яка померла [INFO] , окрім позивача, яка була її онукою, також є онук померлої [PERSON] , що встановлено судом та підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи документами. А саме спадковою справою № 102/2019 до майна померлої [PERSON] , [INFO] . Як вказує сторона позивача, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] оскільки вступила у фактичне володіння і управління спадковим майном. Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визнання права власності на спадкове майно у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Предметом спору у цій справі є визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли або не прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Сторона позивача у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі [PERSON] в якості співвідповідача не заявляла. Окрім наведеного, відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення» справи про встановлення фактів розглядаються, якщо відповідно закону такі факти тягнуть юридичні наслідки, а саме від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян. При визначенні суб`єктного складу відповідачів у справах про встановлення факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки, а також якщо це організації та установи, в яких позивач буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Відтак, враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 619/2796/19-ц. Відповідно до ст. 382 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, доказів на підтвердження втрати правовстановлюючого документу суду позивачем надано не було. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed