Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Заявлені вимоги заявник мотивує тим, що він [PERSON] [INFO] протягом 35 років спільно проживав із своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] . До дня смерті дружини вони спільно проживали за адресою [ADDRESS] . Під час звернення до державного нотаріуса Тульчинської нотаріальної контори Вінницької області в червні місяці 2024 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] заявнику повідомили, що ним пропущено шестимісячний термін звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і в нього відсутні документи про встановлення факту спільного проживання. У зв`язку з чим заявником було подано відповідну заяву до суду через необхідність встановлення факту прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 12.09.2025 року було відкрито окреме провадження по справі. В судовому засіданні представник заявника за довіреністю [PERSON] просила заявлені вимоги задовольнити, підтримує їх в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи Брацлавської селищної ради через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просить розгляд даної справи проводити за відсутності представника заінтересованої особи, заявлені вимоги визнають і не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення заяви. Свідки [PERSON] \~та [PERSON] \~в судовому\~засіданні надали\~покази,\~що добре\~знайомі з\~заявником,\~знають його\~родину та\~покійну дружину\~ [PERSON] та\~підтверджують той\~факт,\~що [PERSON] \~доглядав за\~дружиною та\~проживав разом\~із нею\~до дня\~смерті,\~таким чином\~і повністю\~прийняв спадщину\~після її\~смерті. Підтвердили також, що поховання [PERSON] заявник здійснював за свій рахунок. Суд вислухавши пояснення представника заявника, покази свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, дійшов наступного висновку Судом встановлено, що заявник [PERSON] 06.01.2015 року уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 06.01.2015 року, актовий запис №1. [INFO] померла [PERSON] у віці 69 років у м. Немирів, Вінницької області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 09.11.2015 року, актовий запис №214. На день смерті [PERSON] згідно довідки виданої Виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради №290 від 18.06.2024 року проживала за адресою: [ADDRESS] , та згідно довідки №128 від 11.06.2024 року виданої Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] згідно закону є її чоловік [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідкою №122 від 12.06.2024 р. виданою Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради. На підставі ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту прийняття спадщини в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України, для подальшої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, якщо немає спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19)). У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Згідност. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбаченихКонституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Відповідно до ч.1ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Встановлені судом обставини свідчать, що заявник [PERSON] дійсно спільно проживав разом із своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , в [ADDRESS] . Вказане підтверджується поясненнями представника заявника за довіреністю, показами свідків, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, які є чіткими, послідовними, логічними і узгоджуються між собою щодо обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і підлягають доказуванню у цьому випадку та мають для заявника юридичне значення, оскільки впливає на прийняття ним спадщини. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем суд здійснює для забезпечення права заявника на оформлення спадщини. Отже, зважаючи на встановлення судом факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заявник вважається таким, що прийняв спадщину та не обмежений жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved