Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

30.09.2025 представник заявника, адвокат Погорілий Володимир Олександрович, звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що [PERSON] являється співвласником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.02.1994, виданого виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області. Однак, у вказаному свідоцтві про право власності зазначено невірно його прізвище « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Вказаний недолік перешкоджає заявнику у реалізації права власності на майно. Тому, просив у судовому порядку встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.02.1994, виданого виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, на квартиру [ADDRESS] , що видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 02.10.2025 судом постановлено ухвалу, якою заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.11.2025 11:30 та залучено у справі заінтересовану особу - Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області. Заявник - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату,час та місце засідання повідомлений належним чином. Представник заявника, адвокат Погорілий Володимир Олександрович, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, про розгляд справи за відсутності заявника та його представника, просив заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити у повному обсязі, судові витрати залишити за заявником, а також подав до суду Експертний висновок від 11.12.2019 № 056/1150-а/2. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату,час та місце засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, а заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа - Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними матеріалами у справі на розсуд суду. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Встановлено, що заявник - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з 26 травня 1989 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта Серії [NUMBER] , виданого МВМ № 2 ГУ МВС України у Київській області 08 вересня 2004 року. Заінтересована особа - [PERSON] , [INFO] , з 06 травня 1989 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією паспорта Серії [NUMBER] , виданого Міським відділом № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України у Київській області 30 вересня 1997 року. З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому, у якому записи виконані російською мовою, вбачається, що [INFO] народився « [PERSON] », батьками якого записані: мати « [PERSON] », батько « [PERSON] ». З копії Атестату про базову загальну середню освіту Серії [NUMBER] від 24.06.2003 та Атестату про повну загальну середню освіту Серії [NUMBER] вбачається, що заявник - [PERSON] навчався та закінчив загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 15 м. Білої Церкви Київської області. З копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 лютого 1994 року вбачається, що виконком Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області посвідчив, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 1/4 частині кожному. З Довідки КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 08 серпня 2025 року за № БЦ 1092 вбачається, що\~ на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22 лютого 1994 року, виданого виконком Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області за громадянам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано право спільної часткової власності по 1/4 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] . З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2020, посвідченого державним\~ нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого у реєстрі за № 3-206, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] та його дружина - [PERSON] успадкувала належну спадкодавцю 1/4 частину квартири [ADDRESS] та за нею було зареєстровано право власності на вказане майно, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2020 за № 201089801. Згідно Договору дарування 1/4 частини квартири від 15.11.2022, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Шелудченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 914, [PERSON] подарував, а [PERSON] отримала у дар 1/4 частину квартири [ADDRESS] , на підставі чого за останньою було зареєстровано право власності на вказане майно, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2022 за № 315206075. Згідно Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 11 грудня 2019 року за № 056/1150-а5, записи прізвища українською мовою та російською мовою у досліджуваних документах « [PERSON] » та « [PERSON] »\~ попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах є ідентичними. 18.09.2025 представник заявника звернувся до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про виправлення описки у написанні прізвищ у свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 22 лютого 1994 року, виданого виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, та видачі нового свідоцтва відповідно до паспорта громадянина України. 25.09.2025 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області на заяву від 18.09.2025 надав відповідь, у якій зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської Ради народних депутатів № 49 від 22 лютого 1994 року квартира [ADDRESS] приватизована громадянами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; заява щодо приватизації вказаної квартири була підписана громадянами: [PERSON] та [PERSON] , а громадянами: [PERSON] та [PERSON] не\~ була підписана, так як вони у 1994 році були неповнолітніми; враховуючи зазначене, підстави для видачі нового свідоцтва про право власності на [PERSON] відсутні. З копії заяви від 03.02.1994, поданої до Голови виконкому Білоцерківської міської Ради народних депутатів Шуліпи Г.В., вбачається, що наймач квартири - [PERSON] (на російській мові) просив передати у спільну часткову власність сім`ї: « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] » (російською мовою), квартиру [ADDRESS] , заява містить підписи російською мовою « [PERSON] та [PERSON] ». У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить їй і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно із листом Верховного Суду України 01.01.2012\~ «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу особі. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати, зокрема, особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй. У даній справі заявником доведено викладені у заяві обставини, та доведено, що встановлення вказаного факту має для нього юридичне значення, а організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, враховуючи, що встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved