Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

07.07.2025 Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, вимогами якого просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти з відповідачки у розмірі доходу усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або того закладу, де перебуватиме дитина, для її утримання до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду, а також стягнути на користь держави понесені судові витрати. Дана позовна заява обґрунтовується тим, що актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 02.05.2025 до комунального некомерційного підприємства «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» міста Києва констатовано факт доставки малолітнього [PERSON] , [INFO] , до лікувального закладу. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження державна реєстрація народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Мати дитини - [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не працює, не здійснює належного догляду за малолітнім сином. Відповідно до пояснення [PERSON] від 09.05.2025 вона дійсно 02.05.2025 розпивала спиртні напої із знайомим, відійшла від дитини, а коли повернулась то свого сина не знайшла. Остання виявляла бажання повернути в свою родину сина, малолітнього [PERSON] , який перебував в КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» м. Києва, для цього їй рекомендовано пройти лікування від алкогольної залежності, створити належні умови для проживання дитини, зареєструвати сина в системі електронного запису до дитячого навчального закладу, влаштуватися на роботу. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік Служби, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах. Дитину влаштовано в сім?ю патронатного вихователя на підставі заяви матері [PERSON] на час подолання нею складних життєвих обставин (наказ служби у справах дітей та сім?ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.05.2025 №1; розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.05.2025 №380 «Про влаштування в сім?ю патронатного [PERSON] »). За час перебування дитини у патронатній родині мати жодного разу не телефонувала, не цікавилася станом здоров?я сина, не виявляла бажання його побачити. Неодноразово була помічена на вулиці в стані сильного алкогольного сп?яніння, на зауваження та запрошення до Служби не реагувала. Під час неодноразового комісійного відвідування помешкання за адресою: [ADDRESS] , потрапити до помешкання не виявилося можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчиняв. На залишені запрошення [PERSON] до Служби не з?являлася. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8563 малолітній [PERSON] перебував у медичному закладі з 02.05.2025 по 15.05.2025, повний діагноз: гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, реконвалесцент; гострий назофарингіт, реконвалесцент; ротавірусний гастроентерит, реконвалесцент; затримка етапів розвитку; обстеження за соціальними показами. За результатами консультації психолога у дитина мозаїчна затримка етапів розвитку (мова, дрібна моторика), мікросоціальна занедбаність. Дитина виписана зі стаціонару в задовільному стані. Згідно з інформацією Святошинського районного в місті Києві центру соціальних служб, фахівці центру відвідали родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Родина проживає в однокімнатній малогабаритній квартирі, помешкання в занедбаному стані, матір?ю не створені належні умови для повноцінного життя та розвитку дитини. Здійснено оцінку потреб сім?ї/особи, відповідно до висновку якого, [PERSON] перебуває у складних життєвих обставинах (класифікація випадку - складний), чинниками яких є ухилення батьками або особами, які їх замінюють від виконання своїх батьківських обов?язків щодо виховання дитини. Згідно з інформацією Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності: - протокол №ВАБ 255249 від 31.07.2020 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; - протокол №ВАБ 254565 постанова №АПО 199928 від 05.07.2020 за ст. 183 КУПАП, штраф 51 грн.; - помічена за зловживання алкогольних напоїв, неодноразово викликала працівників поліції по спецлінії «102» у стані алкогольного сп?яніння при цьому повідомляла неправдиві відомості; - 25.06.2024 о 00:43 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] , кума - [PERSON] , якій 25 років, приїхала в гості, перебуває в нетверезому стані, б?є посуду, двері. Заявниця забрала в іншу кімнату її дитину, якій 1 рік 2 місяці; - 20.07.2023 о 23:07 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: [ADDRESS] , 1 під?їзд, 9 поверх. Рідний брат б?є руками заявницю. Рапорт управління патрульної поліції в місті Києві УПП від 21.07.2023 00:01. Прибувши на місце виклику виявлено заявницю [PERSON] , [INFO] , яка перебувала у стані сильного алкогольного сп?яніння, чітко пояснити причину виклику не могла, постійно плуталась у показах. Також, заявниця має дитину - [PERSON] , [INFO] , який виховується в неналежних умовах. Про дану подію повідомлено СЮП Святошинського району. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю. Ухвалою суду від 14.07.2025 провадження відкрито, прийнято рішення про проведення судового розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом учасників у підготовче засідання на 23.09.2025 року. На виконання вимог ухвали відповідачу було скеровано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі, які остання не отримала у зв`язку з відсутністю її за відомою суду адресою. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У свою чергу, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, за змістом наведених положень процесуального закону повернення поштового відправлення, здійсненого судом, з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У свою чергу, згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України). До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін. Виходячи зі змісту ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату. Таким чином, суд доходить висновку про належне сповіщення відповідача [PERSON] про розгляд даного провадження, забезпечення останній можливості скористуватися наданим ЦПК України правом на подачу відзиву на позовну заяву, своїх пояснень та заперечень. Ухвалою суду від 23.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті, копію відповідної ухвали скеровано відповідачу. Ухвалою суду від 28.10.2025 залучено у якості третьої особи [PERSON] . У судове засідання 10.11.2025 учасники справи не прибули до суду. Разом з тим, представник позивача Якименко А.М. скерувала через канцелярію суду заяву про розгляд справи по суті за її відсутності. При цьому, зазначила, що не заперечує щодо ухвалення у даному провадженні заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином проінформованою про дату і час судового засідання, до суду не прибула, про причини неявки та їх поважність суду інформацію не надала, жодних клопотань чи заяв, у тому числі й про відкладення судового засідання, не надсилала. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Бондар А.В. до суду не прибув, жодних клопотань чи заяв не надсилав. Представник третьої особиСвятошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до суду не прибув, клопотань чи заяв, пояснень до початку судового засідання не направляв. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши доводи учасників справи, висловлені у ході судового розгляду, доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] своєчасно на належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду пред`явленого до неї позову, до суду у призначений час не прибула, про причини неявки та їх поважність суд не повідомила, у наданий судом строк не скерувала до суду відзиву або своїх заперечень, при цьому, уповноважений представник позивача у заяві від 10.11.2025 зазначила, що не заперечує стосовно ухвалення у даному провадженні заочного рішення. Беручи до уваги, що умови ухвалення заочного рішення, закріплені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даному випадку дотримані, суд доходить висновку про можливість ухвалення у даній справі заочного рішення суду, яке може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом, 07.07.2025 Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученою до позову копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с. 7, 9). Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. В силу приписів ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положеннями ст. 150 СК України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. При цьому, даною статтею визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ході дослідження долучених до позову документів суд встановив, що відповідач [PERSON] має алкогольну залежність (пояснення від 09.05.2025) (т. 1 а.с. 16). У відповідь на запит начальника Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації Топоренко С. заступник начальника Святошинського УП ГУНП в м. Києві Беззубенко О.В. листом №132386-2025 від 07.04.2025 проінформував Службу про те, що [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, у стані наркотичного сп`яніння виявлена не була, у розшуку не перебуває, водночас, притягувалася до адміністративної відповідальності, помічена за зловживанням алкогольних напоїв (т. 1 а.с. 18). Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зі змісту долученої до позову копії наказу Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації №1 від 15.05.2025 вбачається, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , улаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] (т. 1 а.с. 15). У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До позовної заяви позивачем долучено висновок Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , а тому, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні свого малолітнього сина, не цікавиться його здоров`ям, за час перебування останнього у патронатній родині - відповідач не відвідувала його, не проявляла інтересу щодо нього, не виконала рекомендації представників органу опіки та піклування, не вживає заходів для виправлення критичної ситуації та повернення їй дитини. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що позовні вимоги стосовно позбавлення останньої батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. У той же час, в силу ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовної вимог щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд, зважаючи на приписи ч. 3 ст. 166 СК України та відповідне прохання органу опіки та піклування, викладене у позовній заяві, вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] у розмірі доходу усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь особи або того закладу, де перебуватиме дитина, для її утримання до досягнення нею повноліття, починаючи з дня подачі заяви до суду. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідача судових витрат суд звертає увагу на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» орган опіки та піклування звільнений від сплати судового збору, а дане судове рішення ухвалено на користь позивача та позовні вимоги (щодо позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - дві немайнові вимоги) задоволені у повному обсязі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved