Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа відділ опіки та піклування управління-служби у справах дітей Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином. Позовна заява, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, мотивована тим, що з 22 січня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розлучення старший син проживає з батьком, а молодший з матір`ю. Між тим, на підставі судового наказу у цивільній справі № 201/2651/24 [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання обох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 березня 2024 року. Фактично з самого розлучення у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , протягом останнього року позивач не бачив сина, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Мирним шляхом врегулювати спір не вдається, відповідач налаштовує сина проти батька, заблокувала його номер на мобільному телефоні сина, а тому він змушений звернутись до суду. Просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому, [PERSON] , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , шляхом особистого спілкування, спілкування за допомогою засобів мобільного та інтернет зв`язку. Також позивач просив встановити можливість перебування [PERSON] , [INFO] , у батька (з батьком) три рази на тиждень, а саме : кожен вівторок (з 16 години дня до 21:00 години вечора), середу (з 16 години дня до 21:00 години вечора) та неділю (з 09:00 годин ранку до 08:00 години ранку наступного дня (понеділок). Кожен вівторок, починаючи з 16:00 год. позивач забирає до себе [PERSON] , [INFO] , для проведення виховання, спільного часу, шляхом відвідування кружків, розважальних заходів, перебування разом за місцем проживання [PERSON] . Позивач може забирати дитину кожного вівторка о 16:00 зі школи, кружків, місця проживання або з будь-якого іншого місця. О 21-00 год. кожного вівторка позивач привозить дитину до його матері - [PERSON] за місцем її проживання та передає їй сина. Кожну середу, починаючи з 16:00 год. позивач забирає до себе [PERSON] , [INFO] , для проведення виховання, спільного часу, шляхом відвідування кружків, розважальних заходів, перебування разом за місцем проживання [PERSON] . Позивач може забирати дитину кожну середу о 16:00 зі школи, кружків, місця проживання або з будь-якого іншого місця. О 21-00 год. кожної середи позивач привозить дитину до його матері - [PERSON] за місцем її проживання та передає їй сина. Кожну неділю, починаючи з 09:00 год. позивач забирає до себе [PERSON] , [INFO] , для проведення виховання, спільного часу, шляхом відвідування кружків, розважальних заходів, перебування разом за місцем проживання [PERSON] . Позивач може забирати дитину кожну неділю о 09:00 год з кружків, місця проживання або з будь-якого іншого місця. Забираючи [PERSON] , [INFO] , у неділю він залишається у батька з ночівлею до понеділка. Кожного понеділка до 08:00 год. позивач відводить особисто сина [PERSON] , [INFO] , до школи на перше заняття, а у разі відсутності таких занять передає сина матері. Також позивач просив надати йому, [PERSON] , можливість особисто забирати дитину з дому або зі школи в дні побачень, а також необмежене спілкування сина засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином (а.с., а.с.1-2, 32-33, 137-139). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 січня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О. (а.с.23). Ухвалою судді від 09 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 26-27). \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 24 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с. 35). У відзиві на позовну заяву від 11 січня 2025 року відповідач [PERSON] вказувала, що позивач [PERSON] систематично здійснює психологічний та моральний тиск на неї, що є грубим порушенням її прав та суперечить принципам рівності батьків у вихованні дитини, визначеним ст. 157 СК України. Причиною цього тиску є її незгода стосовно відмови від її материнських прав щодо старшої дитини [PERSON] , [INFO] . Фактично позивач використовує юридичні механізми не для захисту своїх прав, а як інструменти тиску на неї, що підтверджується судовими справам про поділ майна подружжя. Такі дії є зловживанням процесуальними правами. Малолітній [PERSON] , [INFO] , не бажає спілкуватись з батьком, дитина відчуває стрес коли чує про те, що батько хоче його забрати та провести з ним час. Дитина має графік відвідування спортивних секцій, логопеда, офлайн навчається у шкільному закладі, а тому графік побачень щодо якого ставить питання позивач не буде відповідати інтересам дитини. Не відповідають дійсності ті обставини, що батько не бачив сина майже рік, оскільки такі зустрічі відбувались та закінчувались сварками на очах у дитини. Позивач тривалий час мав алкогольну залежність, зокрема, перебував у нетверезому стані на дні народження сина - [PERSON] , [INFO] , що формує певні відхилення у розвитку дитини. Відповідач вважає за доцільне встановити графік побачень дитини з батьком один раз на тиждень у суботу у присутності матері тривалістю 2 години, окрім літніх місяців (а.с. 49-51). У запереченнях від 10 червня 2025 року відповідач наголошувала на негативному впливі батька на дитину, відсутності перешкод у спілкуванні батька з сином, вказувала, що зустрічі раз на тиждень в присутності матері сприятимуть захисту психологічного комфорту та безпеки дитини (а.с. 158-160). Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Співак О.М. просили задовольнити позовну заяву повному обсязі. Відповідач та її представник адвокат Тульчинська Н.В. просили відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони з 22 січня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2019 року (справа № 201/8730/18), яке набрало законної сили 19 березня 2019 року (а.с. 63-64). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 14,15,58,59). Після розлучення старший син проживає з батьком, а молодший, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, що сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦК України. Матеріали справи містять висновок психолога № 01-4/101 від 23 червня 2025 року, складеного КЗСЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Обійми» ДМР за направленням № 550/0312-17 від 19 травня 2025 року від управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, для визначення рівня батьківського потенціалу обох батьків, ставлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до обох батьків. З указаного висновку вбачається, що за результатами психологічного діагностування [PERSON] було встановлено, що він має достатньо високий рівень батьківського потенціалу, є авторитетом для сина [PERSON] . Схильності до відкритої агресивної поведінки не виявлено, [PERSON] здатен адекватно оцінювати різноманітні життєві ситуації та позитивно реагувати на них. Батько має чіткі плани щодо виховання та розвитку дитини, здатен брати відповідальність на себе за свої вчинки та бути вимогливим до оточуючих. В ході психологічного діагностування рівню прихильності [PERSON] до батьків було виявлено, що він має емоційну прив`язаність та прихильність до батька, поважає його. Хлопець підкреслює, що батько ставиться до нього з одного боку лояльно та з розумінням, з іншого боку вимогливо. Рівень розумового та емоційного розвитку хлопця відповідає віковій нормі, психоемоційний стан стабільний, задовільний. Схильності до відкритої агресивної поведінки не виявлено. Під час бесіди та тестування дитина була доволі щирою. Зі слів дитини: він гарно ставиться до мами та молодшого брата [PERSON] , хотів би регулярно з ними спілкуватись, жалкує, що останнім часом такої можливості не має, бо мама стала уникати таких зустрічей. У висновку вказано, що для більш об`єктивного психологічного висновку психолог намагався запросити [PERSON] , але за вказаним номером телефона з нею зв`язатись не було можливості. Служба у справах дітей Соборного району також надала номер її адвоката. Адвокат пообіцяла передати інформацію про те, що [PERSON] бажано звернутись у відділення «Служби підтримки сім`ї». Проте протягом 4-х тижнів [PERSON] не вийшла на зв`язок та не звернулась до відділення. Психолог надав батькові рекомендації щодо оптимізації процесу виховання його старшого сина (а.с. 167-168). Згідно висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6-78 від 27 червня 2025 року адміністрація вважає доцільним визначити [PERSON] способи участі у вихованні та спілкуванні з сином, [PERSON] , [INFO] , таким чином: [PERSON] , [INFO] , може перебувати у батька (з батьком) [PERSON] 3 рази на тиждень, а саме: щовівторка з 16:00 до 21:00, щосереди з 16:00 до 21:00 та щонеділі з 09:00 до 08:00 наступного дня. Вирішено за доцільне надати можливість [PERSON] особисто забирати дитину, [PERSON] , [INFO] , в дні побачень. Надати можливість необмеженого спілкування з сином, [PERSON] , [INFO] , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином (а.с. 175-176). Як вбачається зі змісту вищевказаного висновку адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради № 5/6-78 від 27 червня 2025 року адміністрацією врахований відзив на позовну заяву [PERSON] . Засідання призначалось на 15 травня 2025 року. Між тим, [PERSON] надала заяву, в якій зазначила, що не зможе бути присутньою на засіданні комісії, хоча в день засідання, як зазначено у висновку, приходила до управління-служби у справах дітей та спеціалісти управління-служби провели з нею бесіду. [PERSON] зазначила, що хоче, щоб діти спілкувались між собою, але через конфліктну ситуацію із батьком дітей такої можливості немає. На чергове засідання комісії [PERSON] також не з`явилась, були присутні [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , відповідач у телефонному режимі повідомила, що не може бути присутньою на засіданні з питань захисту прав дитини (а.с. 176). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою - десятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль для забезпечення принципу однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи визнають таке розлучення необхідним у найкращих інтересах дитини. Відповідно до пункту 3 статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу або проживання окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої - третьої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому батькові у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, якщо таке спілкування не шкодить нормальному розвитку дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері чи батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо. Рішення приймається на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини та інших істотних обставин. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо один із батьків чинить перешкоди іншому у спілкуванні з дитиною та її вихованні, той має право звернутися до суду з позовом про усунення таких перешкод. Суд визначає способи участі батьків у вихованні, місце і час спілкування, а за потреби може обумовити побачення присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати такому спілкуванню, якщо воно не шкодить нормальному розвитку дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі право на рівномірне виховання обома батьками. У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (№31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, і особлива увага має приділятися найважливішим інтересам дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, а предметом основної турботи є забезпечення інтересів дитини. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 15 цього ж Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право підтримувати з ними регулярні особисті стосунки і прямі контакти. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок на підставі результатів обстеження умов проживання та інших документів. Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що при визначенні способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною суд має враховувати насамперед інтереси дитини, її вік, стан здоров`я та психоемоційний стан. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у встановлених законом випадках. Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що обов`язок щодо виховання, розвитку та утримання дітей покладається на обох батьків у рівній мірі, незалежно від факту їхнього спільного проживання або наявності шлюбу між ними. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своєї дитини, а головним критерієм у здійсненні цих прав є забезпечення найкращих інтересів дитини. Якщо батьки розірвали шлюб і проживають окремо, то той із них, хто проживає окремо від дитини, не втрачає своїх батьківських прав і має право брати участь у її вихованні, спілкуватися з нею, проводити спільний час, брати участь у вирішенні питань, що стосуються життя та розвитку дитини. Інший із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язаний не чинити перешкод у реалізації цього права, оскільки такі дії суперечать як нормам національного законодавства, так і міжнародним стандартам, зокрема положенням Конвенції про права дитини та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку, коли один із батьків чинить перешкоди іншому у спілкуванні з дитиною або у її вихованні, питання про усунення таких перешкод може бути вирішено в судовому порядку. Суд,

Outcome: approved