Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 58043,24 гривень, інфляційні втрати у сумі 5688,72 гривень та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 619,19 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 гривень. Позовна вимога про стягнення заборгованості обґрунтована тим, що Обслуговуючий кооператив «Жемчужина Французского бульвара» створений для експлуатації та управління житловим комплексом, який складається з чотирьох багатоповерхових житлових будинків за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Позивач організовує та забезпечує утримання будинку [ADDRESS] , який переданий на баланс позивача за Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 28.03.2016, та відповідно сприяє співвласникам багатоквартирного будинку в належному та якісному утриманні їх спільного майна. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , в якому створено Обслуговуючий кооператив «Жемчужина Французского бульвара». В період з 01.04.2023 по 28.02.2025, позивачем нараховувалась плата за отримані боржником житлово-комунальні послуги, однак боржник протягом тривалого часу не виконував обов?язки і не сплачував регулярно і в повному обсязі житлово-комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 58043,24 гривень. Сума заборгованості за житлово-комунальні послуги складає 58043,24 гривень, сума інфляційних втрат складає 5688,72 гривень, сума 3% річних за прострочення виконання зобов?язань складає 619,19 гривень. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 29.05.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання на 27.08.2025. У судове засідання 27.08.2025 сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час, місце розгляду справи судом. 27.08.2025 представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, у якій зазначила про підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Розгляд справи відкладено на 29.10.2025. У судове засідання 29.10.2025 сторони не з`явилися, повідомлялися про дату, час, місце розгляду справи судом. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, клопотання та заяви не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак відповідач до суду не з`являвся, про причини неявки до суду не повідомляв, не подав відзив, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти ухвалення судом заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів, згідно з вимогами ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~та ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі\~ч.\~1\~ст.\~244\~ЦПК України 29.10.2025 суд перейшов\~до стадії\~ухвалення судового\~рішення та\~відклав ухвалення та проголошення\~судового рішення\~до 14.11.2025, з урахуванням перебування головуючого судді у щорічній відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 (включно). Повно та\~всебічно дослідивши\~обставини справи,\~надавши оцінку\~доказам,\~наявним у\~справі,\~суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власність зобов`язує (ч. ч. 1, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901 ЦК України). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII (введений в дію 01.05.2019) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2189-VIII колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач (п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2189-VIII). Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України № 2189-VIII). Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Пунктом 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. У постанові Верховного Суду від 09.02.2022 (справа № 953/24063/19 провадження № 61-5095 св 21) зазначено, що положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 18.03.2019 (справа № 210/5796/16-ц провадження № 61-1647св17) викладено правовий висновок, згідно з яким правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд встановив, що відповідно до статуту Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» у новій редакції, затвердженого протоколом загальних зборів № 06/17-1 від 27.06.2017 Обслуговуючий кооператив\~«Жемчужина Французского\~бульвара» є юридичною особою, яка утворюється шляхом об?єднання фізичних та/або юридичних осіб, створюється і діє у відповідності до Конституції України, Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про кооперацію», на підставі рішення установчих зборів на добровільних засадах, для експлуатації та управління житловим комплексом який складається з чотирьох багатоповерхових житлових будинків (єдиний майновий комплекс) за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 60 А, 60 Б, [ADDRESS] , [ADDRESS] . Згідно з п. 2.1. Статуту Обслуговуючого кооперативу «Жемчужина Французского бульвара» метою кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу (асоційованих членів) на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю. Кооператив здійснює експлуатацію і ремонт будинків та утримання прибудинкових територій за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності (п. 2.3. статуту). Основна діяльність кооперативу полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав членів (асоційованих членів) кооперативу на володіння та користування спільним майном, належне утримання будинків та прибудинкової території, сприяння членам (асоційованим членам) кооперативу в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами (п. 2.4. статуту). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 308446741 від 29.08.2022, станом на момент її формування, право власності на квартиру [ADDRESS] , організацію та забезпечення утримання якого здійснює Обслуговуючий Кооператив «Жемчужина Французского бульвара», зареєстроване за [PERSON] . З наданих суду матеріалів вбачається, що між Обслуговуючим Кооперативом «Жемчужина Французского бульвара» як з колективним споживачем житлово-комунальних послуг та виконавцями житлово-комунальних послуг укладались договори про забезпечення житлово-комунальними послугами об`єктів за адресою: м. Одеса, вул. Французький бульвар, буд. 60А, 60Б, [ADDRESS] , [ADDRESS] , зокрема: типовий договір № 10339 з колективним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 06.07.2020; договір охорони № 01/11-ФБ від 01.11.2021; договір № 363ожп92 від 01.06.2016; договір № 1401-ПСО-23 постачання природного газу від 07.09.2022; договір № 5828-ОСББ(23)-23 постачання природного газу від 07.09.2023; договір поставки нафтопродуктів № ВСТ-6/H від 24.11.2022; договір поставки нафтопродуктів № 7П від 24.01.2023. Позивач надав суду розрахунок заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року та відповідні рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, з яких вбачається, що відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 58043,24 гривень за житлово-комунальні послуги, а саме: 1956,05 гривень відшкодування додаткових витрат, 21569,80 гривень внески на утримання будинку та прибудинкової території, 11896,05 гривень опалення, 1515,14 гривень опалення МЗК, 6293,20 гривень оренда землі; 9054,90 гривень охорона спільного майна, 634,03 гривень поводження з побутовими відходами, 213,00 гривень передоплата для альтернативного джерела ел. постачання, 4911,07 гривень утримання котельні. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт оплати відповідачем вартості наданих житлово-комунальних послуг. Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.12.2023 (справа № 212/10834/21 провадження № 61-5039св23) споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Таким чином, суд вважає доведеною обставину існування у відповідача перед позивачем заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 58043,24 гривень. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 30.01.2019, справа № 922/175/18). До матеріалів справи доданий розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.01.2024 до 01.01.2025, за несвоєчасну оплату відповідачем житлово-комунальних послуг, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню 5688,72 гривень інфляційних втрат; 619,19 гривень - 3 % річних. Враховуючи порушення відповідачем зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, наявні підстави для стягення 3% річних та інфляційних втрат. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи долучено копію платіжної інструкції № 239 від 22.04.2025 про сплату позивачем судового збору у розмірі 3028,00 гривень. При відкритті провадження у справі суд встановив факт надходження та зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved