Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

У вересні 2021 року представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за оплату житлово- комунальних послуг - послуг з постачання природного газу. В позовній заяві представник позивача просив суд: стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за оплату житлово- комунальних послуг - послуг з постачання природного газу в розмірі 33805,38 грн., 3 % річних в розмірі 2720,84 грн., інфляційних втрат в розмірі 6874, 00 грн., а всього - 43400,22 грн. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником будинку [ADDRESS] та відповідно є споживачем природного газу, постачання якого за спірний період здійснювало ДП «КиївГазЕнерджи» на підставі ліцензії, виданої згідно з постановою НКРЕКП № 674 від 18.05.2017 року. Пропозицію укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору опубліковано 26.06.2015 року в газеті «Сегодня» за №116. Всі побутові споживачі, які продовжили після 30.06.2015 року отримувати на території ліцензійної діяльності постачальника із спеціальними обов`язками ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, є такими, що засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли цю пропозицію повністю, безумовно. Після 30.06.2015 отримання природного газу побутовим споживачем є момент укладання вказаного договору. В зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків за договором, в неї виникла заборгованість, суму якої позивач просить стягнути з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплачує, тому позивач звернувся до суду на захист порушеного права. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2021 року матеріали справи передані для розгляду судді Макаренко І.О. Ухвалою від 07.02.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18.11.2022 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Відповідно розпорядження № 01-08-2231 від 07.08.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2025 р. відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом (штрих код ), проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Судом установлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з газопостачання, які постачає ДП «КиївГазЕнерджи», рахунок [NUMBER] . Газопостачання за адресою: [ADDRESS] до 30 червня 2015 року здійснювалося ПАТ «Київгаз». У відповідності до вимог ст. 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в 2015 році відбулося реформування газової сфери, яке зокрема полягало у відокремленні функцій з постачання від функцій розподілу природного газу. Так, як вбачається з матеріалів справи, з 01 липня 2015 року послуги з газопостачання побутовим споживачам природного газу на території м. Києва здійснює ДП «КиївГазЕнерджи». Пропозицію споживачам укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг з газопостачання, що відповідають умовам типового договору, опубліковано 26 червня 2015 року в газеті «Сегодня» за № 116. Згідно з частиною другою ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції. Представник позивача зазначає, що після 30 червня 2015 року всі побутові споживачі отримують на території ліцензійної діяльності ДП «КиївГазЕнерджи» природний газ, а отже засвідчили бажання укласти договір про надання послуг з газопостачання та прийняли пропозицію повністю, безумовно. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили по незгоду відповідача отримувати природний газ за адресою: [ADDRESS] , або припинення газопостачання споживачеві. Постановою НКРЕКП N 2500 від 30.09.2015р. затверджено «Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам». Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (надалі - Договір) є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ та/або фактичне споживання природного газу споживачем. Відповідач приєднався до умов Договору шляхом часткових сплат за послуги з постачання природного газу та фактичного споживання природного газу. Відповідно до п. 2.1 Договору Постачальник зобов?язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об?ємах (обсягах), а Споживач зобов?язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Пунктами 4.1., 4.2. Договору встановлено, що Споживач розраховується з Постачальником за природний газ за ціною, що встановлюється Регулятором. Ціна на газ має зазначатися Постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим Договором, у тому числі у разі її зміни. Згідно п. 4.4. Договору об?єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1)за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2)або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Відповідно до пункту 4.6. Договору при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. 07 червня 2019 року в «Газеті по-українськи» за N? 43 були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема пункт 4.6 Договору доповнено (конкретизовано), а саме: «Остаточний розрахунок за отримані послуги здійснюється до 25 числа місяця наступного за розрахунковим. У випадку не проведення розрахунків до 25 числа місяця наступного за розрахунковим, з 26 числа місяця наступного за розрахунковим умови Договору, в частині проведення розрахунків, вважаються порушеними, у зв?язку з чим Постачальник здійснює нарахування пені, згідно ч, 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Як зазначає представник позивача, зв`язку з порушенням відповідачем порядку розрахунків, встановлених договором та відповідними нормативно-правовими актами, у відповідача виникла заборгованість. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов?язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідач не оплачує послуги з газопостачання, у неї утворилася заборгованість, що складає 33805,38 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано 3% річних, що становить 2720,84 грн. та 6874,00 грн. інфляційних втрат. Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості суду надано не було. Враховуючи те, що відповідач не оплачує послуги з газопостачання та у неї утворилася заборгованість, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 33805,38 грн. - ( основного боргу), 3 % відсотки річних - 2720,84 грн., 6874,00 грн. інфляційних втрат. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору в розмірі 2270,00 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved