Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив: - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину вказаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири за цією адресою. Позивач зазначила, що спадкодавець був членом ЖБК «Аерофлот-2» та 30.05.1986 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру, у зв`язку з чим набув право власності на неї. За життя заповіт спадкодавцем не складався. Позивач зауважила, що спадкоємцями першої черги є вона як дружина та відповідач як донька померлого. 20.09.2024 позивач та відповідач подали приватному нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Позивач наголосила, що 09.06.2025 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру у зв`язку з відсутністю зареєстрованих правовстановлюючих документів у БТІ та в Державному реєстрі речових прав. На думку позивача, повна сплата пайового внеску підтверджує набуття спадкодавцем права власності на квартиру, тому це право увійшло до складу спадщини. Позивач звернула увагу, що шлюб між нею та спадкодавцем зареєстрований 20.05.1972, отже 1/2 квартири є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а решта 1/2 підлягає спадкуванню у рівних частках між нею та відповідачем по 1/4 кожній. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року було витребувано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Більшиної С.О. належним чином завірену копію спадкової справи № 14/2024, яка заведена 20.09.2024 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , номер у Спадковому реєстрі 73009761. 02.09.2025 до Оболонського районного суду м. Києва надійшла вказана спадкова справа. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, від 15 вересня 2025 року, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського округу Більшина Світлана Олександрівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, повідомила, що в неї відсутні заперечення щодо позовних вимог. Третя особа Житлово-будівельний кооператив "Аерофлот-2" у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 20.05.1972, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 20.05.1972, актовий запис № 7. Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 2201. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2024 № 34593 від 14.10.2024, квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. [PERSON] був членом ЖБК «Аерофлот-2» та 30.05.1986 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖБК «Аерофлот-2» № 5 та копією ордера на жиле приміщення від 17.12.1976. Позивач та відповідач подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Більшиній С.О. 09.06.2025 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Більшина С.О. постановою № 41/02-31 відмовила у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] через відсутність зареєстрованих правовстановлюючих документів, що підтверджується копією постанови нотаріуса від 09.06.2025. Суд встановив, що спірний об`єкт нерухомого майна було зведено до 17.12.1976, про що свідчить вказаний ордер, а пайовий внесок сплачений 30.05.1986, тому до спірних правовідносин необхідно застосувати норми Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на час виникнення та припинення правовідносин щодо спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ст. 22, 23, 28 КпШС України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і у разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їхні частки визнаються рівними. У виключних випадках суд може відступити від принципу рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. У період з часу введення квартири в експлуатацію і до дня введення в дію Закону СРСР "Про власність" - 01.07.1990, набуття громадянами права власності на квартиру не передбачалось. Забезпечення житлом, серед іншого, здійснювалося через функціонування кооперативів, яким і належало відповідне майно, а члени кооперативу набували право користуватися майном кооперативу, пільгами і перевагами, передбаченими для членів кооперативу. Після введення в дію Закону СРСР "Про власність", а наступному з 15.04.1991 Закону Української РСР "Про власність", у статті 15 останнього було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. При цьому постановою Верховної Ради Української РСР від 26.03.1991 № 885-XII «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» постановлялось, що положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. На момент набрання зазначеними законодавчими актами чинності реєстрація права власності на такі об`єкти не передбачалась. Враховуючи викладене, [PERSON] та [PERSON] на законних підставах набули право власності на спірну квартиру, оскільки [PERSON] як членом кооперативу в повному обсязі здійснено сплату пайового внеску, що є необхідними і достатніми умовами для набуття права власності. Таким чином, суд констатує, що вказана квартира належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а враховуючи презумпцію рівності часток подружжя, вона має право на 1/2 частини вказаної квартири. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як встановлено судом позивач та відповідач подали заяви про прийняття спадщини та є спадкоємцями померлого за законом. Таким чином, [PERSON] набула право власності в порядку спадкування на половину спадкового майна померлого, яка складається з 1/2 частки спірної квартири, тобто 1/4 її частини. Стаття 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідні гарантії реалізацією особи права власності визначені також у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Пунктом 50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, заявник подає довідку житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Таким чином, оскільки [PERSON] за життя не було зареєстроване право власності на квартиру, його спадкоємці позбавлені можливості на оформлення спадщини. Відповідно до частини першої статті 386, статті 392 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, право [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності на частку квартири, оскільки відсутність правовстановлюючих документів є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнання права власності на 1/2 частину вказаної квартири як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими. Щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом за відповідачем (1/4 вказаної квартири), суд звертає увагу на те, що позивач не є законним представником відповідача та не уповноважена звертатися до суду з вимогами в її інтересах. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідач самостійних вимог до позивача про визнання права на майно в порядку спадкування не заявляла. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання за відповідачем [PERSON] право власності на 1/4 частину вказаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Право на таке звернення до суду належить виключно відповідачу і вона не позбавлена можливості його реалізувати. Враховуючи наведене суд вважає вимоги позивача частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial