Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] та позивач [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою, у якій прохали суд скасувати арешт з нерухомого майна, а саме з будинку [ADDRESS] , який накладено на підставі договору довічного утримання, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 14.07.1993, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3841413. В обґрунтування позовної заяви зазначають, що позивачу [PERSON] належить 26/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Іншим власником 74/100 частин домоволодіння є [PERSON] . Під час проведення державної реєстрації права власності позивачі дізнались, що на вказане майно було накладено арешт, на підставі договору довічного утримання від 14.07.1993, який було укладено між [PERSON] та його сином [PERSON] та зареєстрований Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Предметом вищевказаного договору довічного утримання є нерухоме майно, а саме 19/100 частин житлового будинку яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , яке [PERSON] передає на умовах договору довічного утримання [PERSON] . В умовах договору довічного утримання є заборона відчуження вказаної в договорі частини житлового домоволодіння, яке належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , але згідно з відомостей з Єдиного Реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна заборона помилково була накладена на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке до вказаного вище договору довічного утримання ніякого стосунку не має. Позивачі вважають, що при внесенні записів про накладання заборонина відчуження вказаного майна була допущена помилка, що призвела до наслідків які порушують охоронювані законом інтереси спадкоємця [PERSON] та співвласника домоволодіння [PERSON] в частині заборони відчуження нерухомого майна, яке було помилково накладено на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а не на 19/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] .З врахуванням вищевикладеного, позивачі змушені звернутися до суду із відповідними позовними вимогами. Ухвалою суду від 17.09.2025 призначено розгляд\~справи в\~порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 17.09.2025, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, представник який діє в його інтересах підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічно викладеним в позовній заяві. Відповідач - представник Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належними чином, надав суду лист з проханням розглядати справу у його відсутність та винести рішення до вимог діючого законодавства. Представник третьої особи - Державного нотаріального архіву Дніпропетровської не з`явився, надав суду лист з проханням розглядати справу у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] - [PERSON] , вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 10/2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округувід 18.06.2025, належить 74/10 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння належало батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Третьою Дніпровською державної нотаріальною конторою 06.01.1987 за реєстровим № 2-55 та рішенням Красногвардійського районного суду від 24.02.1987 зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 122 та реєстровим № 29. Із наданих документів вбачається, що позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав стосовно 26/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Однак, під час проведення перевірки відомостей з Державного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна з`ясувалось, що на вказане нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження, а саме заборона на відчуження нерухомого майна, на підставі договору довічного утримання від 14.07.1993, укладеного між [PERSON] та його сином [PERSON] та зареєстровано Третьою Дніпровською державною нотаріальною конторою. Предметом вищевказаного договору довічного утримання є нерухоме майно, а саме 19/100 частин житлового будинку, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] , яке [PERSON] передає на умовах договору довічного утримання [PERSON] . В умовах договору по життєвого утримання є заборона відчуження вказаної в договорі частини житлового домоволодіння, яке належить [PERSON] за адресою [ADDRESS] , але згідно з відомостей з єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна заборона помилково була накладена на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , яке до вказаного вище договору по життєвого утримання ніякого стосунку не має. На підставі чого позивачем,було направлено лист на ім?я виконуючого обов`язки Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори з проханням про зняття безпідставно накладеної заборони «на нерухомемайно» за адресою [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Згідно відповіді, державного нотаріуса Другої дніпровської нотаріальної контори та виконуючої обов`язки Третьої Дніпровської нотаріальної контори Вікторія Матвієнко повідомила що архівний примірник договору довічного утримання, посвідченого Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою 14.07.1993, за реєстровим № 271 знаходиться в Державному нотаріальному архіві в Дніпропетровській області, а також повідомила, що заборона на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] накладалась Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровські області 05.10.2006 року,обтяження №3841413. Отримавши відповідь з нотаріальної контори позивачем було направлено лист на ім?я завідуючого Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області з аналогічним проханням про зняття безпідставно накладеної заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . У своїй відповіді завідувач Державним нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 08.08.2025 зазначила, що згідно п.7 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в період 1991-2009 років, нотаріальні дії з накладання заборон (арештів) вчиняли державні нотаріуси державних нотаріальних контор за місцем знаходження такого майна (а.с.. З наданої Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна вбачається, що заборону на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , було накладено на підставі договору довічного утримання від 14.07.1993, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Після посвідчення цього договору довічного утримання державним нотаріусом Олійник \~ \~ \~ \~С.В. було вчинено нотаріальну дію з накладання заборони та внесено запис про накладання заборони до Реєстру державної нотаріальної контори для реєстрації заборон жилих будинків (частин будинків) та квартир за реєстровим № 271 та в Алфавітну книгу накладених заборон (на паперових носіях). В 1997 році згідно наказу Міністерства Юстиції України №41/5 від 27.05.1997 було створено Єдиний Реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - єдину комп`ютерну базу даних України, в яку державними нотаріальними конторами України була перенесенаінформація про накладені заборони і арешти з паперових носіїв - Реєстрів державних нотаріальних контор для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир, та з Алфавітних книг накладених заборон до електронної бази даних, в результаті чого в електронному Реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого мана з`явилася інформація (архівний запис N685-21 від 14.07.1993 року). Наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 №85/5 «Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, зареєстрованим в МЮ України 18.08.2004 за №10210/9619, Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було доручено здійснити заходи щодо створення програмного забезпечення Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, яке б відповідало новим сучасним стандартам збереження та захисту інформації та доручено забезпечити належне перенесення бази даних електронного Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна до нової бази даних. Перенесення інформації з бази даних раніше створеного прикладного програмного забезпечення Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна (база даних раніше створеного електронного реєструпротягом 1997-1998 до бази даних нового прикладного програмногозабезпечення (база даних модернізованого реєстру)здійснювалося державними нотаріальними конторами міста Дніпропетровська та спеціалістами ДП «Державний інформаційний центр». Запис про заборону на нерухоме майно від 05.10.2006 за реєстраційним № 3841413 - є автоматичним перенесенням (архівний запис) заборони, яка була накладена державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори на підставі договору довічного утримання від 14.07.1993, посвідченого державним нотаріусом ОлійникС.В. , а саме:«Підстава обтяження:Договір довічного утримання, б/н, 14.07.1993, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора», «Додаткові дані:Архівний запис №685-21 від 14.07.1993 01.08.1997». Наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запису від 05.10.2006 за № 3841413 про ніби то накладання Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області заборони на нерухоме майно не відповідає дійсності. Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області будь-які записи про реєстрацію заборони до Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, не вносилися ні в 1993 році, ні в 2006 році. Архівний запис - це не накладення Державним нотаріальним архівомлише автоматичним перенесенням інформації з бази даних раніше створеного електронного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна до бази даних нового прикладного програмного забезпечення. Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області ніяким чином не міг здійснити запис про накладання заборони відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , (помилково записано « [ADDRESS] »), оскільки не мав жодної інформації про даний об?єкт нерухомості, його власників або будь-які заборони відчуження арешти) на вказану квартиру. Відповідно до положень ст.317. Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власнийрозсуд. Відповідно положень ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом. Обмеження речових прав підлягали обов`язковій державній реєстрації (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до статті 23 вказаного Закону державна реєстрація\~обмежень речових\~прав\~на\~нерухоме майно проводилась органом державної реєстрації прав на підставі, зокрема: ухвали суду про забезпечення позову; рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно; рішення суду про визнання власника нерухомого майна банкрутом; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; накладення заборони на відчуження нерухомого майна посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради в населених пунктах, де немає нотаріусів; інших актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих відповідно до закону. Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, було, серед іншого: рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Відповідно до пунктів 250-252 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 № 20/5, нотаріус за місцезнаходженням житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи за місцем розташування земельної ділянки, а також у випадках, передбачених законодавством, за місцем реєстрації рухомого майна накладав заборону їх відчуження: 1) за повідомленням банку (фінансової установи), іншої юридичної особи про видачу фізичній особі позики на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири; 2) при посвідченні договору застави, ренти житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, якщо це передбачено договором; 3) при посвідченні договору довічного утримання (догляду); 4) при посвідченні договору дарування з обов`язком передати майно у майбутньому, якщо це передбачено договором; 5) при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям фізичної особи, оголошеної померлою (строком на п`ять років); 6) при одержанні повідомлення про смерть особи, що за життя склала спільний заповіт подружжя; 7) при одержанні повідомлення про набрання чинності рішенням суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; 8) при посвідченні спадкового договору; 9) за постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 10) в усіх інших випадках, передбачених законом. Накладання заборони провадилось шляхом вчинення напису про це на повідомленні установи банку, іншої юридичної особи про видачу позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю житлового будинку, квартири та на повідомленні про набрання чинності рішенням суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Один примірник повідомлення з написом нотаріуса про надходження заборони надсилається відповідній установі банку або іншій юридичній особі, що видали позичку, відповідному органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, а другий - залишається у справах нотаріуса. Накладання заборони за спадковим договором, договором ренти, довічного утримання (догляду), застави житлового будинку, будівлі, садиби, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям фізичної особи, оголошеної померлою, провадилось шляхом відповідного напису про це на договорі або свідоцтві про право на спадщину. Накладання заборони реєструвалось нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструвались повідомлення судових і слідчих органів, органів державної податкової адміністрації, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робився запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (додаток № 7). Накладені заборони та арешти підлягали обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Таким чином, державний нотаріус накладав арешт на нерухоме майно на підставі судового рішення, зокрема, ухвали суду. На підставі вищевикладеного можна дійти висновку, що при внесенні записів про накладання заборони до Реєстру державної нотаріальної контори для реєстрації заборон жилих будинків (частин будинків) та квартир за реєстровим № 271 та в Алфавітну книгу накладених заборон (на паперових носіях) або при перенесенні інформації до електронної бази даних, в електронному Реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого мана за реєстраційним №3841413 (архівний запис N685-21 від 14.07.1993року) про заборону на відчуження майна була допущена помилка, що призвела до наслідків які порушують законні інтереси спадкоємця [PERSON] та співвласника домоволодіння [PERSON] в частині заборони відчуження нерухомого майна яке було помилково накладено на домоволодіння адресою [ADDRESS] , а не на 19/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Згідно зі\~статтею 321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З огляду на все викладене вище та враховуючи, що позивачі як власники позбавлені можливості в повному обсязі реалізувати свої права на нерухомість через існуючий арешт вказаного майна, який було помилково накладено, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо вимоги позивачів про зобов`язання відповідальної особи внести в Державний реєстр відчуження об`єктів нерухомого майна відповідні записи про зняття заборони, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідні від позовних вимог про скасування заборони на відчудження нерухомого майна. На підставі викладеного та

Outcome: partial