Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до ТОВ "УП МЕДІА ПЛЮС", [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування та відшкодування моральної шкоди та просить суд: 1) Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, викладену (розміщену, оприлюднену) в статті (публікації) під назвою «[INFO]», розміщеній (оприлюдненій) у мережі Інтернет на веб-сайті «Українська правда» (режим доступу: [INFO] а саме: - «Журналісти знайшли зв`язок між співвласницею компанії, яка влітку отримала величезний підряд на відновлення постраждалого внаслідок російських обстрілів житлового комплексу " Нивки Парк ", та так званим "смотрящим за Києвом", відомим бізнесменом [PERSON] ; - «Подальше дослідження зв`язків [PERSON] показало, що її сестра [PERSON] є дружиною колишнього заступника [PERSON] і ексочільника Держаудитслужби [PERSON] . Матір ж [PERSON] керує агропідприємством, співвласником якого є тесть так званого "смотрящего за Києвом від Офісу Президента" [PERSON]. [PERSON] - ексдепутат Київради і соратник [PERSON] . Він мав давні інтереси в будівельному і комунальному ринках Києва. У 2020-му журналісти Bihus.Info отримали архів з документами, у яких детально описана схема роботи десятків компаній і людей, пов`язаних з [PERSON]. Київські комунальники віддавали їм мільярди гривень на ремонтні і будівельні роботи, які вказані компанії найчастіше самі не виконували, граючи роль звичайних "прокладок" і "акумулюючи" кошти. Найвідомішим об`єктом, пов`язаним з [PERSON], є Подільсько-Воскресенський міст - довгобуд, який вже «витяг» з київського бюджету мільярди гривень, але досі так і не відритий. Після перемоги [PERSON] на президентських виборах вплив [PERSON] в Києві суттєво виріс. Bihus.Info раніше вже розповідали про зв`язки [PERSON] і народного депутата [PERSON] , які у 2020-му призвели до того, що в список "Слуги народу" на місцевих виборах у Києві потрапили близькі до [PERSON] люди. Це спричинило конфлікт у самій політсилі, [PERSON] ж почали називати "смотрящим за містом від Офісу Президента". Цікаво, що згаданий вище [PERSON] також має з [PERSON] певну спільну історію. Вони разом потрапляли в поле зору медіа у 2020-му, коли провели доволі дивну зустріч у центрі міста і нібито разом відвідали будівлю Служби безпеки. Ця зустріч припала саме на період "розквіту" активності [PERSON] ». 2) Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, викладену (розміщену, оприлюднену) у статті (публікації) під назвою «Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню "смотрящого" [PERSON]», розміщеній (оприлюдненій) у мережі Інтернет на веб-сайті «Bihus.Info» (режим доступу: [INFO] ), а саме: - «Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню "смотрящого" [PERSON]»; - « Журналісти Bihus .Info знайшли зв`язок між співвласницею компанії, яка влітку отримала величезний підряд на відновлення постраждалого внаслідок російських обстрілів житлового комплексу " Ірпінські Липки ", та так званим "смотрящим за Києвом" [PERSON] »; - «Виявилося, що для [PERSON] цей бізнес не є профільним. Жінка давно займається організацією івентів, продовжуючи приймати замовлення і зараз. Так, [PERSON] в телефонній розмові погодилася на пропозицію журналістів влаштувати дитяче свято для маленького іменинника. Цей факт натякає на те, що [PERSON] може бути підставною особою в компанії, представляючи там не свій власний інтерес. Подальше дослідження зв`язків [PERSON] показало, що її сестра [PERSON] є дружиною колишнього заступника [PERSON] і ексочільника Держаудитслужби [PERSON] . Мати ж [PERSON] керує агропідприємством, співвласником якого є тесть так званого "смотрящего за Києвом від Офісу Президента" [PERSON]»; - « [PERSON] - ексдепутат Київради і соратник [PERSON] . Він мав давні інтереси в будівельному і комунальному ринках Києва. У 2020-му журналісти Bihus.Info отримали архів з документами, у яких детально описана схема роботи десятків компаній і людей, пов`язаних з [PERSON]. Київські комунальники віддавали їм мільярди гривень на ремонтні і будівельні роботи, які зазначені компанії найчастіше самі не виконували, граючи роль звичайних "прокладок" і "викачуючи" кошти. Найвідомішим об`єктом, пов`язаним з [PERSON], є Подільсько-Воскресенський міст - довгобуд, який вже "витягнув" з київського бюджету мільярди гривень, але досі так і не відкритий. Після перемоги [PERSON] на президентських виборах вплив [PERSON] в Києві суттєво виріс. Bihus.Info раніше вже розповідали про зв`язки [PERSON] і народного депутата [PERSON] , які у 2020-му призвели до того, що до списку "Слуги народу" на місцевих виборах у Києві потрапили близькі до [PERSON] люди. Це спричинило конфлікт у самій політсилі, [PERSON] ж почали називати "смотрящим за містом від Офісу Президента". Цікаво, що згаданий вище [PERSON] також має з [PERSON] певну спільну історію. Вони разом потрапляли в поле зору медіа у 2020-му, коли провели доволі дивну зустріч у центрі міста та нібито разом відвідали будівлю Служби безпеки. Ця зустріч припала саме на період "розквіту" активності [PERSON] ». 3) Визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію про [PERSON] , яка міститься в аудіовізуальному творі (файлі, відеорепортажі) під назвою [INFO]», розміщеному (оприлюдненому) у мережі Інтернет в межах веб-сайту «Bihus.Info» (режим доступу: [INFO] в межах веб-сайту «Українська правда» (режим доступу: [INFO] ) та на каналі (сторінці, акаунті) «Bihus Info» у межах веб-сайту «YouTube» під назвою « [INFO] » (режим доступу: [INFO] ), а саме: - «… коли у 2020 провів дуже дивну зустріч з так званим смотрящим за Києвом від Офісу Президента бізнесменом [PERSON]»; - « А [PERSON] отримав звання так званого смотрящего за Києвом від Офісу Президента»; - «Найгірше, що в цьому переліку є прізвище [PERSON] . Давайте відверто: історії з об`єктами, до яких мають стосунок близькі до нього компанії, наскрізь корупційні». 4) Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «УП МЕДІА ПЛЮС», [PERSON] , [PERSON] спростувати поширену ними недостовірну інформацію про [PERSON] (зазначену у пунктах 1-3 прохальної частини позовної заяви), викладену (розміщену, оприлюднену) у статті (публікації) під назвою « [INFO] "», розміщеній (оприлюдненій) у мережі Інтернет в межах веб-сайту «Українська правда» (режим доступу: [INFO] ); у статті (публікації) під назвою « [INFO] », розміщеній (оприлюдненій) у мережі Інтернет в межах веб-сайту «Bihus.Info» (режим доступу: [INFO] ); в аудіовізуальному творі (файлі, відеорепортажі) під назвою « [INFO] » (режим доступу: [INFO] ), в межах веб-сайту «Українська правда» (режим доступу [INFO] ) та на каналі (сторінці, акаунті) «Bihus Info» у межах веб-сайту «YouTube» під назвою « [INFO] » (режим доступу: [INFO] ), у той спосіб, у який така інформація була поширена, а саме: - шляхом публікації на головній сторінці веб-сайту «Bihus.Info» публікації (допису) під назвою «Спростування недостовірної інформації, поширеної про [PERSON] у публікації від [INFO] під назвою " [INFO] «смотрящого» [PERSON]"» та розміщення резолютивної частини даного судового рішення; - шляхом публікації на головній сторінці веб-сайту «Українська правда» публікації (допису) під назвою «Спростування недостовірної інформації, поширеної про [PERSON] у публікації від [INFO] під назвою " [INFO] », та розміщення резолютивної частини даного судового рішення; - шляхом публікації на каналі «Bihus Info» на веб-сайті «YouTube» аудіовізуального запису спростування, в якому [PERSON] зачитує текст спростування такого змісту: «Спростування. Я, [PERSON] , повідомляю, що інформація, поширена мною у відеорепортажі під назвою "Весілля. Хрестини. Відбудова" на каналі "Bihus Info" на веб-сайті YouTube, про [PERSON] є недостовірною та не відповідає дійсності», при цьому зачитуваний текст має супроводжуватися текстовим відеорядом вступної та резолютивної частини судового рішення." 5) Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УП МЕДІА ПЛЮС», [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1,00 (одна) гривня. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] на веб-сайті «Вihus.Info» була розміщена стаття (публікація) під назвою «Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню «смотрящого» [PERSON] ». У тексті багаторазово згадується прізвище та ім`я [PERSON] , при цьому подається виключно у негативному ключі. Позивач вважає, що інформація при нього не є проявом об`єктивної критики з боку представників «4 гілки влади», а умисно подана необ`єктивно, упереджено, спотворено. Також [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Українська правда» (режим доступу: https://www.pravda.com.ua/news/2023/11/21/7429628/) була оприлюднена стаття/публікація під назвою «Вihus.Info»: «Підряд на відбудову багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню «смотрящого за Києвом», у якій також містяться згадування про позивача виключно у негативному ключі, аналогічні за змістом тим, що наведені у статті, розміщеній на веб-сайті «Вihus.Info». Крім того, на сторінці веб-сайту «Українська правда», в межах якої оприлюднено статтю, зазначено, що джерелом є «розслідування Вihus.Info». При цьому текст «розслідування Вihus.Info» є активним гіперпосиланням, при натисканні на яке відбувається перехід на веб-сайт «Вihus.Info». Разом із статтею та веб-сайті інтернет-видання «Українська правда» та веб-сайті «Вihus.Info» було розміщено аудівіовізуальний файл з репортажем під назвою [INFO]» (інша назва в описанні файлу: «[INFO]» тривалістю 23 хв. 54 сек. Окрім цього, вказаний аудіовізуальний файл (відеорепортаж) було оприлюднено у межах каналу «Вihus.Info» на веб-сайті «Yоutube» (режим доступу: [INFO]). У репортажі журналіст проєкту «Вihus.Info» [PERSON] неодноразово згадує позивача, зазначаючи: «Востаннє [PERSON] потрапляв у поле зору медіа, коли у 2020 провів дуже дивну зустріч з так званим смотрящим за Києвом від Офісу Президента бізнесменом [PERSON]»; «А [PERSON] отримав звання так званого смотрящого за Києвом від офісу Президента»; «Найгірше, що в цьому переліку є прізвище [PERSON] . Давайте відверто: історії з об`єктами, до яких мають стосунок близькі до нього компанії, наскрізь корупційні». Вказує, що провідною темою статей та відеорепортажу є нібито непрозорий спосіб обрання підрядника для виконання будівельно-монтажних, реставраційних, відновлювальних робіт в одному з будинків у м. Ірпінь Київської області, пошкоджених внаслідок російської агресії проти України. Відповідачі схиляють читачів та глядачів до того, що підрядник вказаних робіт (ТОВ «Навітехсервіс») обраний за непрозорою процедурою, вартість робіт є завищеною та, головне, що позивач нібито має пряме відношення до вищевказаної юридичної особи, контролює її діяльність, має право на отримання частини прибутку (дивідендів) від неї. Такого висновку відповідачі дійшли у зв`язку з тим, що за наявною у відповідачів інформацією, одним із засновників ТОВ «Навітехсервіс» є особа, що є (або була) дружиною [PERSON] , який колись працював у Київській міській державній адміністрації, та який нібито зустрічався з позивачем. Проте, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що позивач ані раніше, ані на час публікації статей та відеорепортажу, ані станом на сьогодні не був учасником, засновником, керівники або кінцевим бенефіціаром ТОВ «Навітехсервіс». Окрім зазначеного, у статтях та відеорепортажі позивач згадується виключно у негативному контексті, називається «смотрящим за Києвом», «смотрящим від Офісу Президента». Окрас слова «смотрящий», його семантичне значення мають відношення до кримінального жаргону. Використання відносно позивача зазначеного терміну відповідачами підтверджує їх намагання ототожнити особу позивача із злочинністю та корупцією. Позивач стверджує, що є бізнесменом, а станом на дати оприлюднення статей і відеорепортажу взагалі не був депутатом ВРУ, будь-якої місцевої ради, посадовою або службовою особою органу державної влади, місцевого самоврядування. Твердження про наявність у позивача статусу «смотрящего за Києвом», про присвоєння такого статусу позивача та про наявність зв`язку між позивачем та компанією-переможцем тендеру, згаданими у статті та відеорепортажі, є недостовірною інформацію. Відповідачі задля унеможливлення притягнення до відповідальності, намагались надати твердженням відносно позивача вигляду оціночних суджень, якими вони не є, оскільки містять недостовірні фактичні дані та порушують презумпцію невинуватості. Повідомляє, що всі відповідачі відносяться до медіа, позиціонують себе професійними журналістами, проте допустили поширення неперевіреної інформації про позивача, яка не відповідає дійсності, чим здійснили посягання на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 травня 2024 року прийнято рішення про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 204 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 23.05.2024 від представника відповідача [PERSON] (далі - відповідач - 2) - адвокатом Музичка М.В. (ордер, свідоцтво, т.1 а.с.189,190) подано відзив на позовну заяву. У відзиві вказується, що у даній справі відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем. Визначальним у даній категорії справи є те, що позов пред`являється до особи, яка є автором виловлювання та особи, яка поширила інформацію. Втім, [PERSON] не є ні автором, ні особою, яка поширила спірну інформацію. Надані позивачем докази не підтверджують недостовірність оспорюваної інформації та завдання позивачу матеріальної шкоди. Повідомляє, що на сайті Української правди відсутня інформація, яку позивач просить визнати недостовірною у п. 3 позовної заяви, зокрема: «коли у 2020-му провів дуже дивну зустріч з так званим смотрящим за Києвом від Офісу Президента бізнесменом [PERSON]»; «А [PERSON] отримав звання так званого смотрящего за Києвом від Офісу Президента»; «Найгірше, що в цьому переліку є прізвище [PERSON] . Давайте відверто: історії з об`єктами, до яких мають стосунок близькі до нього компанії, наскрізь корупційні». Оспорювана позивачем інформація, на думку відповідача-2, є власними висновками журналіста та є його оціночними судженнями, які ґрунтуються на його особистому трактуванні інформації, отриманої з власних та відкритих джерел (т.1 а.с.166-190). 06.11.2024 від представника позивача - адвоката Герасимової І.Л. (ордер т.1 а.с.137) надійшла відповідь на відзив сторони відповідача [PERSON] , в якій позивач не погоджується що [PERSON] є належним відповідачем. Зокрема, відповідно до інформації з довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 52/2024-Д від 15.03.2024, підготовленою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет», встановлено, що 06.10.2015 у доменній зоні .іnfo мережі інтернет зареєстровано та делегується доменне ім`я bihus.іnfo. Згідно з даними сервісуWHOIS, реєстратором доменного імені .іnfo є іноземна юридична особа OnlineNIC,Inc. На офіційному сайті реєстратора OnlineNIC,Inc реєстрантом доменного імені «Bihus.Іnfo» зазначено [PERSON], а саме: в графі Registration Name: [PERSON], в графі Registration Street: [ADDRESS]. Повідомляє, що саме на відповідача покладається обов`язок надання належних, допустимих та достовірних доказів того, що поширена інформація на веб-сайті «Bihus.Іnfo» відносно позивача є достовірною, проте таких доказів відповідач [PERSON] не надав. Представник позивача посилається на висновок експерта № 4420 від 26.07.2024 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.М. Бокаріуса», в якому вказується, що у статті під назвою «Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню «смотрящого» [PERSON]», розміщеній в межах веб-сайту «Bihus.Іnfo» міститься негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності, виражена у формі фактичних тверджень, а також оцінних (оціночних) суджень, а також містить висловлювання образливого характеру. Вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами поширення недостовірної інформації про позивача, а відповідачем [PERSON] належними та допустимими доказами не спростовано зазначених підстав для притягнення до відповідальності (т.3 а.с.29-63). 02.12.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому додатково зазначається, що у висновку експерта № 4420 за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 26.07.2024, який надав позивач, неодноразово зазначено, що у дослідженому матеріалі наявні висловлювання, виражені у формі оцінних (оціночних) суджень. Однак в контексті особи позивача журналісти не зробили в програмі жодної оцінки з використанням термінів, які використовуються в кримінальному праві для звинувачення особи у вчиненні конкретних дій, за яких передбачена кримінальна відповідальність, а відтак не може йти мова про порушення презумпції невинуватості щодо позивача. Посилаючись на практику Верховного Суду вказує, що встановлення фактів і оціночних суджень відноситься до компетенції суду і не може передаватися на вирішення експертам (т.3. а.с.66-73). 03.06.2024 від ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС» (далі - відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву з додатками (представник - адвокат Демідова О.І. ордер, свідоцтво, т.2 а.с.130.131) У відзиві відповідача-1 вказується, що позивач не наводить конкретних висловлювань із тексту публікацій, які, на думку позивача, є недостовірними та які підлягають спростуванню. Частина інформації, яку позивач просить визнати недостовірною, взагалі не стосується особи позивача. Вказується, що висловлювання щодо позивача, що він є «смотрящим за Києвом», які взято у лапки, є оціночним судженням. Таке словосполучення, що вживається у публікаціях та відеосюжеті, як «так званого», унеможливлює сприймати спірні висловлювання у прямому значенні. Оскільки спірні висловлювання відносяться до оціночних суджень, а тому їх спростування буде порушенням права на свободу вираження поглядів. Позивач не обґрунтовує, з яких підстав необхідно вважати викладену інформацію недостовірною, не надає жодних доказів на підтвердження недостовірності цієї інформації. Вказується, що ресурс «Українська правда» не являється першоджерелом поширеної інформації. Без спотворення суті та змісту на вебсайті https://www.pravda.com.ua поширено передрук розслідування, яке провели журналісти Вihus.Info, який є антикорупційним та інформаційним проєктом. Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу (т.2. а.с. 126-166). 28.06.2024 представником позивача подано відповідь на відзив ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС». У відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповідач ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС» проігнорував те, що посилаючись на «аналіз інформації з відкритих джерел», не здійснив перевірку на достовірність такої інформації, хоча у силу ст. 302 ЦК України зобов`язаний був це зробити. У публікації було відсутнє посилання на офіційні джерела, а поширення такої інформації є порушенням Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів». Обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Не погоджується представник позивача з доводами відповідача ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС», що висловлювання у статті відносяться до оціночних суджень. Вказується, що поширена інформація містить фактичне підґрунтя, що у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію» не є оціночним судженням, оскільки містить фактичні обставини про діяльність позивача та надають змогу перевірити висловлювання на предмет їх дійсності. Не погоджується представник позивача і з доводами ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС», що відповідач-1 не є першоджерелом оспорюваної інформації, а тому звільняється від відповідальності. Посилаючись на положення ст.41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», повідомляє, що відповідач не перевірив достовірність поширеної ним інформації, тому має нести відповідальність за порушення законодавства (т.2 а.с.167-178). У запереченні ТОВ «УП МЕДІА ПЛЮС» на відповідь на відзив, яке надійшло до суду 05.07.2024, відповідач-1 наголошує, що спірні висловлювання, які хоче спростувати позивач у позовній заяві відносяться до оціночних суджень. Щодо висловлювання «так званий «смотрящий за Києвом»», позивач надає власну оцінку висловлюванню та інтерпретує його з точки зору «злодійський жаргону», як кримінальний авторитет, уповноважений вирішувати питання, віднесення до ведення злодіїв. Вказуючи, що відповідачами порушено презумпцію невинуватості, позивач не зазначає, яка саме інформація безпосередньо порушує цей принцип. Повідомляє, що позивач наводить нечинні норми законодавства (ЗУ «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» втратив чинність 31.03.2023 рок) та вважає відповідача-1 першоджерелом поширюваної інформації. Разом із тим, не надає доказів, які підтверджують належність відповідача-1 у цій справі. Окрім того, без спотворення суті та змісту на вебсайті https://www.pravda.com.ua/ поширено передрук розслідування, яке провели журналісти Bihus.Info. Як зазначає сам позивач, в статті, яка опублікована на вебсайті «Українська правда» під назвою «Bihus.Info: «Підряд на відбудову багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню "смотрящого за Києвом"», зазначено, що джерелом є «розслідування Bihus.Info» та містить активне гіперпосилання на першоджерело поширеної інформації (т.2 а.с.167-178). 31.05.2024 від відповідача [PERSON] (далі - відповідач-3) надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому вказує, що позовна заява є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. У відзиві відповідач-3 просить суд врахувати під час вирішення справи статус позивача, суспільну значимість поширеної в оскаржуваній статті інформації - відбудова України (адже на відповідні роботи виділяються значні кошти як з бюджету, так і з фінансової допомоги інших країн) та статус відповідачів, які є журналістами Повідомляє, що правоохоронними органами здійснюються розслідування у кримінальних провадженнях. Зокрема, територіальним управлінням БЕБ у Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023110000000411 від 06.12.2023 за ч.4 ст.191 КК України щодо розтрати бюджетних коштів, виділених на відновлювання об`єктів цивільної інфраструктури м.Ірпінь, у тому числі за відомостями, зазначеними у журналістському розслідувані Bihus.Info. У ході досудового розслідування досліджуються обставини укладання договору з Департаментом регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації з ТОВ «Навітехсервіс» по об`єкту капітального ремонту житлового будинку по [ADDRESS] . Пояснює, що позивач [PERSON] з 2008 був депутатом Київради VІ скликання, був співголовою фракції « [PERSON] », також у 2010 році був обраний головою наглядової ради «Київміськбуд». До позивача протягом 2019-2020 років була прикута увагу медіа, оскільки, за даними журналістських розслідувань, компанії, пов`язані з [PERSON] регулярно вигравали тендери на значні суми на будівництво та реконструкції в Києві від комунальних підприємств. Аналізуючи кожен фрагмент із оскаржуваної інформації, наголошує, що вся подана інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Звертає увагу, що позивач багато років перебував у публічній площині - іншими журналістами проводились розслідування щодо інтересів позивача у будівельному та комунальному ринках Києва, були опубліковані матеріали після їх вилучення під час обшуків в офісі [PERSON]. На думку відповідача-3, позивачем некоректно віднесено принцип презумпції невинуватості до категорії особистих немайнових прав, оскільки згідно з с. 1 ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного права. Натомість, кримінальне право та кримінальне судочинство за своєю природою відносяться до публічного права. Безпідставними є вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не зазначає у чому полягає завдання такої шкоди кожним з відповідачів і якими доказами це підтверджується. (т.1 а.с.192-215). 06.11.2024 від представника позивача - адвоката Герасимової І.Л. (ордер т.1 а.с.137) надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] . У відповіді на відзив вказується, що ЄСПЛ у низці своїх рішень відзначав спеціальну роль преси у суспільстві та вказав, що завданням преси є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідею з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Зокрема у рішенні ЄСПЛ від 29.03.2005 у справі «Українська Медія Група проти України» вказується, що право журналістів поширювати інформацію не є абсолютним і одне з найголовніших питань, яке стає під час розгляду таких справ, - це баланс між правом на свободу слова і правом на повагу честі та гідності. Вказується, що відповідач не довела, що поширена інформація є такою, що відповідає дійсності та не надано належних доказів на підтвердження суспільної дискусії «щодо можливого впливу сторонніх осіб на відбудову багатоповерхівки Ірпеня». Оскаржувана інформація не є оцінкою дій, як про це стверджує відповідач-3, оскільки відповідач-3 повідомляла у відеорепортажі про пов`язаність компанії ТОВ «Навітехсервіс» з позивачем, у стверджувальній формі робила посилання про родинні зв`язки та пов`язаність осіб, не перевірячи достовірність інформації, яку отримувала з соціальних мереж та публікаціях в різних сумнівних інтернет- виданнях.Також спірна інформація за своїм змістом не може бути віднесена до критики, оскільки відповідачі не довели наявність підґрунтя для такої «критики». Вказується, що відсутні відомості, що позивач притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за діяння, про які стверджувалось в опублікуваннях статтях. (т.3 а.с. 79-89). У запереченні [PERSON] на відповідь на відзив, яке надійшло до суду 11.11.2024, наголошує, що оціночні судження не підлягають спростуванню і доведенню на правдивість, оскільки вимогу довести правдивість оціночних суджень неможливо виконати і вона порушує свободу вираження поглядів як таку, що є фундаментальною частиною права, що охороняється статтею 10 Конвенції. Звертає увагу, що відсутні належні докази оплати на проведення витрати щодо проведення експертного дослідження [PERSON] . Зокрема, висновок експерта № 4420 за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 26.07.2024 проведений за заявою адвоката АО "Бі ЕНД ЕЛ ГРУП" Кикіш Софії-Марії Русланівни від 23.05.2024. Договір № 4420 від 30.05.2024 укладено АО "Бі ЕНД ЕЛ ГРУП" не в інтересах позивача; рахунок фактура № 864 від 30.05.2024 виставлена АО "Бі ЕНД ЕЛ ГРУП"; оплату здійснено адвокатом Кикіш Софією-Марією Русланівною як фізичною особою. Таким чином, відсутні будь-які докази наявних повноважень у АО "Бі ЕНД ЕЛ ГРУП" на укладення договору та повноважень у адвоката Кикіш Софії-Марії Русланівни щодо проведення експертного дослідження в інтересах позивача, та оплати проведення вказаного експертного дослідження позивачем. Крім того, на думку відповідача-3, проведення лінгвістичної експертизи в такій категорії справ не має сенсу, оскільки в учасників процесу, в тому числі у суду є всі належні знання для того, щоб розмежувати факти та оціночні судження. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Пояснювала, що згадування прізвища та ім`я позивача у вказаних статтях та відео репортажі містить виключно негативний підтекст та схиляє глядачів до негативної оцінки його діяльності, створює відносно нього уявлення особи, нібито причетної до вчинення правопорушень, у тому числі корупційних. Також, позивач вважає, що використання щодо нього формулювання "смотрящий за Києвом" та "смотрящий від Офісу Президента" мають на меті ототожнити особу позивача із злочинністю, порушенням законодавства. Твердження відповідачів про наявність зв`язку між позивачем та компанією - переможцем тендеру, згаданою у публікаціях та відеосюжеті, є недостовірною інформацію, оскільки така інформація не відповідає об`єктивній дійсності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Васильняк Р.І. у судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що програма, фрагменти з якої оскаржує позивач не була першою чи другою публікацією на тему можливих зловживань у сфері відбудови. Фактично, журналісти продовжили і поглибили дискусію на суспільно-значиму тему. А репутація позивача до виходу оскаржуваного сюжету була тісно пов`язана зі будівельними скандалами та зловживаннями і жодна публікація ЗМІ позивачем раніше не оскаржувалась у судовому порядку. Вживане слово "смотрящий" щодо позивача є виключно оціночним судженням, адже слово "смотрящий" не є офіційною посадою або статусом. Зазначав, що вся оскаржувана позивачем інформація є оцінкою дій, висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Музичка М.В. у судовому засіданні проти позову заперечила, просила у позові відмовити. Зазначала, що було поширено оціночні судження і згідно ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Наголошувала, що позивач не довів всі обставини - складові делікту у справах про захист честі, гідності та ділової репутації. Представником відповідача ТОВ "УП МЕДІА ПЛЮС" - адвокат Демидова О.І. подала заяву про розгляд справи без її участі, свою позицію відповідач виклав у заявах по суті. У судовому засіданні було допитано відповідача [PERSON] в якості свідка, яка суду повідомила, що вона є автором матеріалу, співпрацює з медіа. Досліджувала відбудову Києва та Київської області (в м. Ірпені, м. Бучі, м. Гостомелі) з 2023 року після руйнувань, внаслідок російського нападу. У репортажі досліджувались ціни на відбудови, кошторис витрат, перевірялись фінансові операції. Свідок розслідувала які компанії отримували замовлення від державних структур, зокрема досліджувались питання щодо розкрадань та зловживань. Зацікавив найбільший тендер в м. Ірпені на суму 600 000,00 грн, зокрема хто був переможцем. Стосовно позивача з`ясувалось, що він колишній депутат, не маючи офіційної посади, він мав великий вплив на будівельний бізнес. Про нього писало багато медіа - з 2019 року його у пресі почали називати «смотрящим», у 2020 році було проведено низку журналістських розслідувань, стало відомо про проведення правоохоронними органами обшуків, під час яких було знайдено документи, де одним з основних фігурантів був [PERSON] . Також під час опрацювання матеріалів з`ясувала, що переможцем з виконання ремонтних роботи стало ТОВ «Навітехсервіс», власником якого була [PERSON] . З соціальних мереж свідок з`ясувала, що [PERSON] не мала відношення до будівельної діяльності, займалась організацією дитячих свят, її сестра та партнерка по бізнесу [PERSON] була дружиною [PERSON] . Батьком [PERSON] виявився колишній заступник мера Києва - [PERSON] , в оточенні якого часто помічали позивача [PERSON] . Також було з`ясовано, що матір сестер [PERSON] та [PERSON] керувала підприємством, співвласником якого є тесть [PERSON] - [PERSON] . Пояснила, що інформацію отримувала із соціальних мереж, із будівельних реєстрів, реєстрів нерухомості, бізнес реєстрів, на сайтах інших журналістів. Також повідомила, що після виходу матеріалів відповідачі звернулись до Бучанської окружної прокуратури, було відкрито кримінальне провадження. На думку свідка, нею були дотримані правила журналістської етики - позивач не був звинувачений у корупційних злочинах, журналіст не висловлювалась щодо особистих дій позивача, не використовувала нецензурних слів, лайки. Використання свідком поняття «смотрящий за Києвом » потрібно розцінювати як оціночне судження, яке не один раз використовувався і іншим журналістами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Судом встановлено на підставі наданих доказів, що [INFO] на веб-сайті "Bihus.Info" (режим доступу: https://bihus.info), була розміщена стаття (публікація) під назвою " [INFO] ". [INFO] на веб-сайті інтернет-видання "Українська правда" (режим доступу: [INFO]) була оприлюднена стаття/публікація під назвою: " [INFO] ". Разом із статтею на веб-сайті інтернет-видання "Українська правда" та на сайті "Bihus.Info" було розміщено аудіовізуальний файл з репортажем під назвою "Весілля. Хрестини. Відбудова" (інша назва в описанні файлу "600 мільйонів на відбудову - організація свят: хто стоїть за щасливою будівельницею?". Окрім того, вказаний аудіовізуальний файл було оприлюднено у межах каналу "Bihus.Info" на платформі "YouTube". Встановлено, оскаржуваний позивачем сюжет є частиною циклу журналістських розслідувань про відбудову міст Київської області після руйнувань, завданих російським вторгненням. Згідно з позицією відповідачів основним мотивом в оскаржуваному сюжеті та публікаціях є непрозорий спосіб обрання підрядника для виконання будівельно-монтажних, реставраційних та відновлювальних робіт в одному із будинків у м. Ірпені, пошкоджених внаслідок російської агресії. Судом встановлено та підтверджено у судовому засідання представником відповідача-2, що власником веб-сайту "Bihus.Info є [PERSON] . Автором оскаржуваного матеріалу під назвою "Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню "смотрящого" [PERSON]" є [PERSON] , що не заперечувалось останньою. З відкритих джерел встановлено, що позивач [PERSON] був співголовою фракції " [PERSON] " у Київській міській раді у 2008-2010 роках, депутатом Київської міської ради 5 і 6 скликань (обирався в 2006 і 2008 роках), членом постійної комісії з питань бюджету та соціально-економічного розвитку. Також у 2010 році був обраний головою наглядової ради "Київміськбуду". Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] є журналістами. У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Українська Прес-група» проти України» зазначено: «Преса відіграє суттєву роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема щодо репутації та прав інших осіб, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань загального інтересу. На пресу не лише покладено обов`язок поширювати таку інформацію та ідеї: суспільство також має право отримувати їх. Якби було інакше, преса була б неспроможна відігравати свою важливу роль «вартового суспільства». В п. 40 того ж рішення Європейського суду з прав людини: «Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних. При дотриманні умов § 2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Статтею 3 Конституції України передбачено, що честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а статтею 68, - що кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно з ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.4 Закону України «Про інформацію» суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація. За змістом ст. 5 цього ж Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація не може бути використана, зокрема, для посягання на права і свободи людини. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про інформацію» за порушення законодавства про інформацію настає, зокрема, цивільно-правова відповідальність. Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Згідно зі ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (ч.3). Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Верховний Суд в постановах від 12.11.2019 в справі №904/4494/18, та від 17.12.2021 року в справі 905/902/20 зазначив що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (постанова Верховного Суду від 15.06.2022 в справі №910/13849/21). Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив визнати поширену щодо нього інформацію недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію та підлягає спростуванню. Судом досліджено кожен із оскаржуваних фрагментів і зазначає наступне. У фрагментах статті: "Виявилося, що для [PERSON] цей бізнес не є профільним. Жінка давно займається організацією івентів, продовжуючи приймати замовлення і зараз. Так, [PERSON] в телефонній розмові погодилася на пропозицію журналістів влаштувати дитяче свято для маленького іменинника. Цей факт натякає на те, що [PERSON] може бути підставною особою в компанії, представляючи там не свій власний інтерес." "Подальше дослідження зв`язків [PERSON] показало, що її сестра [PERSON] є дружиною колишнього заступника [PERSON] і ексочільника Держаудитслужби [PERSON]. Матір же [PERSON] керує агропідприємством, співвласником якого є тесть так званого "смотрящого за Києвом від Офісу президента" [PERSON]" відсутні будь-які згадки про позивача, крім останнього речення. Вказана інформація не стосується безпосередньо позивача, а має відношення до іншій фізичної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Якщо позов пред`явлений не всіма особами, яким належить таке право, суд не вправі залучати таких осіб до участі у справі як співпозивачів, оскільки згідно з принципом диспозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. У той же час, як слідує із змісту обґрунтувань позову та доводів у ньому, позивач подав його до суду саме на захист своїх інтересів, а не інтересів третіх осіб. Оскаржуваний фрагмент: "Матір же [PERSON] керує агропідприємством, співвласником якого є тесть так званого "смотрящого за Києвом від Офісу президента" [PERSON]" - має дві частини. Перша стосується третіх осіб, які не зверталися до суду щодо порушення своїх прав. Друга частина фрази, на думку суду, є виключно оціночним судженням, адже не може бути фактом, так як не існує такої посади. Щодо фрагментів: " [PERSON] - ексдепутат Київради і соратник [PERSON] . Він мав давні інтереси в будівельному і комунальному ринках Києва. У 2020-му журналісти Bihus.Info отримали архів з документами, у яких детально описана схема роботи десятків компаній і людей, пов`язаних з [PERSON]. Київські комунальники віддавали їм мільярди гривень на ремонтні і будівельні роботи, які вказані компанії найчастіше самі не виконували, граючи ролі звичайних "прокладок" і "акумулюючи" кошти. Найвідомішим об`єктом, пов`язаним з [PERSON], є Подільсько-Воскресенський міст - довгобуд, який вже "витягнув" з київського бюджету мільярди гривень, але досі так і не відкритий." Перше речення є загальновідомим фактом, який можна перевірити у публічних реєстрах. Наступні речення є узагальненою інформацією, яка ґрунтується на численних повідомленнях у засобах масової інформації, що стосувалися публікації народним депутатом України [PERSON] даних із комп`ютера, який був вилучений під час обшуків в офісі позивача восени 2019 року. Відповідачем коротко описується суть попереднього розслідування, фігурантом якого був позивач. Суд вважає, що оскаржуваний фрагмент є суб`єктивною думкою відповідача-3, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів, викладена виключно у формі оціночних суджень та узагальненої інформації, яка була опублікована іншими журналістами. Позивач також оскаржує наступний фрагмент: "Після перемоги [PERSON] на президентських виборах вплив [PERSON] в Києві суттєво виріс. Bihus.Info раніше вже розповідали про зв`язки [PERSON] і народного депутата [PERSON] , які у 2020-му призвели до того, що в список "Слуги народу" на місцевих виборах в Києві потрапили близькі до [PERSON] люди. Це спричинило конфлікт в самій політсилі, [PERSON] ж почали називати "смотрящим за містом від Офісу президента". Перше речення складається із загальновідомого факту, а друга частина є оціночним судженням, адже немає можливості виміряти вплив позивача. У всіх наступних реченнях відповідачем-3 використано формулювання, які суд розцінює як оціночні судження, які мають фактичне підґрунтя. Вони стосуються раніше опублікованих матеріалів, в тому числі, які стосуються позивача. Фрагмент: "Цікаво, що згаданий вище [PERSON] також має з [PERSON] певну спільну історію. Вони разом потрапляли в поле зору медіа у 2020-му, коли провели доволі дивну зустріч в центрі міста та нібито разом відвідали будівлю Служби безпеки. Ця зустріч припала саме на період "розквіту" активності [PERSON]. " Оскаржуваний фрагмент:"Журналісти Bihus.Info знайшли зв`язок між співвласницею компанії, яка влітку отримала величезний підряд на відновлення постраждалого внаслідок російських обстрілів житлового комплексу " [INFO] ", та так званим "смотрящим за Києвом" [PERSON] " є узагальненням, який зробила відповідачка-3 на основі аналізу інформації, яка є у відкритих джерелах. Окремо Позивач виділяє 3 фрази, які були розміщені на YouTube каналі Bіhus.Info. "Найгірше ж, що в цьому переліку є прізвище [PERSON] . Давайте відверто, історія з об`єктами, до яких мають стосунок близькі до нього компанії - наскрізь корупційні." На думку суду, перше речення вирвано із контексту та не можна зрозуміти про який список йдеться, і яким чином це впливає на позивача. У другому реченні автор зробила свій висновок чи узагальнення про "компанії - наскрізь корупційні". Разом з тим, у фразі відсутні будь-які точні дані, наприклад назви компаній, чи прізвища осіб, а тому суд, прийшов до висновку, що оскаржений фрагмент не містить фактичних даних, а носить характер певного узагальнення інформації. "А [PERSON] отримав звання так званого "смотрящого за Києвом від Офісу", "Коли у 2020-му провів дуже дивну зустріч з так званим "смотрящим за Києвом від Офісу Президента" бізнесменом [PERSON]" - національним законодавством не передбачено дефініції, терміну «смотрящого». Вислів має літературно-стилістичний характер і не може бути протрактований як ствердження факту. Зважаючи на це, неможливо офіційно "отримати звання так званого смотрящого", тому дана словесна конструкція вжита виключно як оціночне судження. Суд вважає, що формулювання "отримав звання так званого "смотрящого за Києвом від Офісу Президента" є не ствердженням факту, а є мовно-стилістичним засобом, метафорою. На думку суду стаття "Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню "смотрящого за Києвом" написана у публіцистичному стилі із використанням мовних зворотів. Слово "смотрящий", що вжите щодо особи позивача, є виключно оціночним судженням, адже "смотрящий" не є офіційною посадою, офіційним статусом чи офіційним званням. Так, відповідачем не заначено жодного конкретного факту у відношенні позивача щодо скоєння протиправних дій, зокрема не вказано, що саме скоїв позивач, коли саме (час) і яким чином, як і не звинувачено у вчиненні конкретного злочину. Із пояснень, наданих в судовому засіданні автором сюжету - [PERSON] та представниками відповідачів вбачається, що журналістом була проаналізована та озвучена інформація відносно позивача з різних джерел та висловлена суб`єктивна думка з цього приводу, власні переконання, критична оцінка певних фактів щодо ситуації, яка склалася навколо позивача, а також оціночні судження, з використанням його права на свободу висловлювання. У свою чергу, аналіз змісту інформації, яка була поширена у розслідуванні, свідчить про те, що в ній викладені думки автора, погляди, оціночні судження, критична оцінка певних фактів щодо ситуації, яка склалася навколо позивача. Крім того, зі змісту інформації вбачається, що відповідач не робив тверджень і висновків, а навпаки висловлював свої припущення, критичну оцінку певних фактів щодо ситуації, яка склалася навколо позивача, а не твердження про будь-які фактичні дані, висловлював свою думку щодо портрета позивача з питань, які представляють як політичний, так і громадський інтерес, і є не що іншим як суб`єктивна думка відповідача з приводу подій навколо позивача. Відомості, поширені в розслідуванні відповідачем, представляють собою його точку зору та особисту суб`єктивну критичну оцінку подій та ситуацій, пов`язаних із самим позивачем, зазначені відомості стосуються критики дій позивача та інших публічних осіб в контексті можливих порушень під час відбудови та відновлення пошкодженого майна і не можуть розцінюватися як приниження ділової репутації, честі та гідності позивача, оскільки це є не що інше як реалізація права на свободу слова. Отже, інформація, яку просить спростувати позивач, є результатом критичної оцінки фактів, які передували розповсюдженню спірної інформації та є оціночними судженнями відповідача із використанням мовних засобів, зокрема епітетів та гіпербол, вираженням його суб`єктивної думки, які не є предметом судового захисту в розумінні ст.ст.94, 277 ЦК України. У даному випадку слід враховувати переслідувану відповідачем-3 мету оскаржуваного сюжету, наявність у висловлюваннях питань, що становлять суспільний інтерес або викликають загальну стурбованість, а саме можливих зловживань у сфері відбудови будинків Київської області, які постраждали внаслідок російського вторгнення, зокрема проведення тендерів для відбудови та визначення їх переможців. Суд враховує також лист Територіального управління БЕБ у Київської області № 23.9/25/3/4574-24 від 20.05.2024, відповідно до якого детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023110000000411 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Повідомлено, що у ході судового розслідування кримінального провадження досліджуються обставини укладення договору Департаменту регіонального розвитку Київської обласної державної адміністрації з ТОВ «НАВІТЕХСЕРВІС», а саме: № 130-23 від 17.08.2023 по об`єкту «Капітальний ремонт багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] (з метою усунення аварій, що виникли внаслідок воєнних (бойових) дій вартістю 605 380 384,73 грн, які заплановано виконати до 31.12.2024 (т. 2 а.с. 222). Також, у листі Київської обласної прокуратури № 11675/01/2023 від 21.11.2023, адресованому Київській обласній військовій адміністрації, наводиться інформація про те, що Територіальним управлінням БЕБ у Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42023110000000411 від 06.12.2023 за ч.4 ст.191 КК України за фактом розтрати бюджетних коштів, виділених на відновлювання об`єктів цивільної інфраструктури м.Ірпінь, у тому числі за відомостями, зазначеними у журналістському розслідуванні «Вihus.Info». Крім того, вказується, що копію листа Київської обласної військової адміністрації разом з відомостями медіа щодо можливих порушень під час проведення закупівлі робіт з відбудови ЖК «Ірпінські липки» спрямовано для розгляду у межах компетенції до Північного офісу Держаудитслужби (т.2 а.с.224). Наведене у свою чергу дає підстави стверджувати, що задоволення позовних вимог буде втручанням у право відповідачів на свободу вираження поглядів і становитиме порушення ст.10 Конвенції, як таке, що не «встановлене законом», не переслідує цілі, які є легітимними відповідно до п.2 ст.10 Конвенції, та не є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети. Суду надано Висновок експерта № 4420 від 26.07.2024 за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, проведеної для подання до суду. За висновком судового експерта у дослідженій статті під назвою веб-сайту«Вihus Іnfo»: Підряд на відбудову багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню «смотрящого» за Києвом», розміщеній у мережі Інтернет в межах веб-сайту «Українська правда» (текст № 1), зміст якої зафіксований у копії звіту за результатами фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет від 12.03.2024 № 83/2024-ЗВ,- міститься негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності, виражена у формі фактичних тверджень, а також оцінних (оціночних) суджень. У дослідженому матеріалі (текст № 1) містяться висловлювання образливого характеру стосовно [PERSON] його діяльності. Установлені висловлювання образливого характеру виражені у принизливій формі. У наданій на дослідження статті під назвою: Підряд на відбудову найвідомішої багатоповерхівки Ірпеня дістався оточенню «смотрящого» [PERSON]», розміщеній у мережі Інтернет у межах веб-сайту «Вihus Іnfo» (тест № 2), зміст якої зафіксований у копії звіту за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернету від 12.03.2024 № 83/2024-ЗВ, - міститься негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності. Установлена негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності, виражена у формі фактичних тверджень, а також оцінних (оціночних) суджень. У дослідженому матеріалі (тест № 2) містяться висловлювання образливого характеру стосовно [PERSON] та його діяльності. Установлені висловлювання образливого характеру виражені у принизливій формі. У мовленні осіб в аудівіовізуальному творі під назвою: « [INFO] », розміщеному відповідно до заяви від [INFO] в межах веб-сайту « [INFO] », в межах веб-сайту «Українська правда» на каналі « [INFO] » та на каналі « [INFO] » в межах веб-сайту «Yоutube» під назвою « [INFO] на відбудову - оганізаторці свят: хто стоїть за щасливою будівельницею?» (відеорепортажі), текстове відтворення якого міститься у наданому на дослідження висновку спеціаліста № 12сп/24 від 20.05.2024 щодо встановлення текстового змісту розмов, - міститься негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності. Установлена негативна інформація стосовно [PERSON] та його діяльності, виражена у формі фактичних тверджень, а також оцінних (оціночних) суджень. У дослідженому матеріалі (відеорепартажі) містяться висловлювання образливого характеру стосовно [PERSON] та його діяльності. Установлені висловлювання образливого характеру виражені у принизливій формі (т.2. а.с.206-226). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до постанови Верховного Суду № 201/10963/21 від 22.03.2023 лінгвістична експертиза не є обов`язковою в таких категоріях справ. Зокрема, у постанові зазначено: "апеляційний суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 056/215 від 09 вересня 2021 року ДП "Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України" , у якому надана правова оцінка висловленій відповідачем інформації, оскільки здійснення висновку щодо наявності в поширеній інформації оціночних суджень чи фактичних тверджень належить до виключної компетенції суду." Встановлення фактів та розмежування фактів і оціночних суджень відноситься до компетенції суду і не може передаватись на вирішення експертам. На цьому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у справах "Дмітрієвський проти Росії" (Dmitriyevskiy v. Russia), заява № 42168/06, п. п. 112-116, від 03.10. 2017, та « [PERSON] та інші проти Росії» (Mariya Alekhina and Others v. Russia), заява № 38004/12, п. п. 262-264, від 17.07.2018. Отже, суд не бере до уваги висновок експерта № 4420 за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи від 26.07.2024, оскільки самостійно може розмежувати факти та оціночні судження. Суд прийшов до висновку, що за наслідками фактичного аналізу змісту поширеної інформації, вона має характер оціночних суджень з критичними висловлюваннями, які не вийшли за межі допустимої критики та відповідно не порушили право позивача на недоторканість її ділової репутації. Суд зазначає, що позивач безпідставно відніс один з фундаментальних принципів кримінального судочинства до особистих немайнових прав фізичної особи, які, як стверджує позивач, було порушено поширенням недостовірної інформації. Зазначений принцип кримінального судочинства дійсно, в т.ч. і згідно практики ЄСПЛ може порушуватись через поширення (в першу чергу прокурорами, слідчими або суддями) інформації і таким чином негативного впливу на безсторонність і неупередженість суду. Проте, не через порушення презумпції, як особистого немайнового права. У програмі, фрагменти з якої оскаржено позивачем немає висловів, які тотожні з термінами Кримінального кодексу України в контексті діяльності конкретних фізичних осіб (злочинець, шахрай, крадій, хабарник тощо) або звинувачення в вчинені кримінальних правопорушень. Також суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) (постанови Верховного Суду від 25.01.2023 року в справі № 761/33563/20 та від 05.04.2023 року в справі №760/23818/20. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також судам слід розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою. Хоча поширена автором оспорюваної публікації інформація могла непокоїти позивача, а форма її викладу могла бути розцінена ним як провокативна та така, що порушує її особисті немайнові права, однак по своїй суті поширена інформація є власною оцінкою (інтерпретацією) певних подій та обставин та не містить фактичних тверджень про вчинення позивачем кримінального або іншого правопорушення. З урахуванням положень ст.ст. 23, 280, 1167 ЦК України, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в даному випадку є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною, такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, наявність підстав для повного або часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди залежить від результату вирішення по суті основної вимоги. У зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення основної вимоги позивача, не підлягають до задоволення і похідні вимоги, зокрема, щодо зобов`язання спростувати інформацію та відшкодування моральної шкоди. У даному випадку суд не здійснює аналіз розміру моральної шкоди, що заявлений до стягнення, оскільки для цього відсутні правові підстави з огляду на відмову позивачу у задоволенні основної позовної вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача. У позовній заяві позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку він пов`язує з поширенням відносно нього інформації, яка, як він вважає, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Оскільки суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині спростування поширеної відносно позивача інформації, відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, так як вказана вимога є похідною. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові, - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed