Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

у липні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-8669/2011 позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/П/99/2008-840 від 04 лютого 2008 року, було задоволено а саме: вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 1 210 733 гривні 47 коп., а також судові витрати у сумі 1820 грн., що загалом складає 1 212 553,47 грн. Згідно договору № GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги від 30 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №1456, право вимоги за кредитним договором № 84/П/99/2008-840 від 04 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року у справі № 753/5587/21 було задоволено заяву ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" про видачу дубліката виконавчого документа, заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строків для його пред`явлення (заінтересовані особи: ПАТ "КБ "Надра", [PERSON] ); замінено сторону стягувача по виконанню рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2011 року у справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ "КБ "Надра" на ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп". Дублікати виконавчих листів знаходиться на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. виконавче провадження ВП№№ [NUMBER], [NUMBER]. А ні у примусовому, а ні у добровільному порядку рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у цивільній справі № 2- 8669/2011 відповідачем не виконано по теперішній час. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати коштів, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних за весь період прострочення виконання рішення суду відповідно до статті 625 ЦК України в період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 роки, що у загальному розмірі складає 747 240, 67 грн, з яких: 175 305,33 грн - 3% річних, 571 935, 34 грн - інфляційні витрати. Наразі позивач просить суд стягнути із відповідача суму зазначеної заборгованості, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 8966,89 грн та кошти понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 35 000,00 грн.. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2025 року цивільну справу № 753/14905/25 передано судді Шаповаловій К.В. Відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче засідання на 02 вересня 2025 року на 10:00 год. Підготовче засідання призначене на 02 вересня 2025 року було відкладено на 07 жовтня 2025 року на 12:00 год. у зв`язку з неявкою відповідача у справі. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи в судове засідання на 31 жовтня 2025 року на 10:00 год. У судове засідання призначене на 31 жовтня 2025 року у режимі відеоконференцзв`язку з`явилася представник позивача, яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Повістка адресована відповідачу на адресу його місця реєстрації повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Згідно довідки про доставку електронного документа, яка міститься у матеріалах справи, повідомлення про виклик до суду було доставлено [PERSON] у його особистий кабінет у підсистемі Електронний суд. Також оголошення про виклик відповідача в судове засідання було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. 04 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 84/П/99/2008-840, на умовах якого банком було надано відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 122 261, 78 доларів США. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-8669/2011 позовні вимоги ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/П/99/2008-840 від 04 лютого 2008 року, було задоволено а саме: вирішено стягнути з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за договором кредиту в розмірі 1 210 733 гривні 47 коп., а також судові витрати у сумі 1820 грн., що загалом складає 1 212 553,47 грн Згідно договору № GL48N718070_I_6 про відступлення прав вимоги від 30 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №1456, право вимоги за кредитним договором № 84/П/99/2008-840 від 04 лютого 2008 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29 березня 2021 року у справі № 753/5587/21 було задоволено заяву ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" про видачу дубліката виконавчого документа, заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строків для його пред`явлення (заінтересовані особи: ПАТ "КБ "Надра", [PERSON] ); замінено сторону стягувача по виконанню рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 квітня 2011 року у справі за позовом ВАТ «КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ "КБ "Надра" на ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп". Вбачається, що дублікати виконавчих листів знаходиться на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея І.М. виконавче провадження ВП№№ [NUMBER], [NUMBER]. Позивач зазначає, що ані у примусовому, ані у добровільному порядку рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у цивільній справі № 2- 8669/2011 відповідачем не виконано по теперішній час. Згідно пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційної складової боргу, за невиконання грошового зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, підтвердженого судовим рішенням. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Так, Верховний Суд у постанові по справі № 910/11249/17 від 07.02.2017 зробив висновок, що норма статті 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості відповідальність, передбачена статтею 629 ЦПК України, за несвоєчасне виконання зобов`язання відповідачем за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 роки, складає 747 240, 67 грн, з яких: 175 305,33 грн - 3% річних, 571 935, 34 грн - інфляційні витрати. Судом під час розгляду справи встановлено наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання та інфляційної складової боргу. Доказів того, що на час нарахуванням банком вказаних сум боржником було погашено заборгованість повністю чи частково, відповідачем суду надано не було. При цьому, суд враховує, що наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими та достатніми доказами у справі, тому вони підлягають задоволенню в загальному розмірі 747 240, 67 грн. На підставі частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір, сплачений при зверненні позивачем до суду з позовом, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved