Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

27.12.2024 року представник позивач адвокат Михайленко О.В. звернувся до суду з позовом, яким просив: виділити в натурі та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на частку в житловому будинку літ. №Б-1, Бпд» 1 поверховий житловий будинок - 1917 року побудови у складі узаконених груп приміщень: група приміщень №5 (5-1 - кухня - коридор пл. 9,4 кв.м., 5-4 - житлова пл. 11,0 кв.м., 5-5 - кухня пл.9,8 кв.м.м, 5-6 - житлова кімната пл.17,6 кв.м., 5-7 - житлова кімната пл. 11,4 кв.м., 5-8 - санвузол пл. 3,6 кв.м., а також господарські будови: 1/5 частина Літ. «Бпд» - підвал під житловим будинком - пл.12,34 кв.м., Літ. «Д1» - навіс - 1993 р. - пл. 27,2 кв.м., 1/5 частина №5 - огорожа, 1/5 частина №6 - ворота, 1/5 частина №9 - водопровідна колонка, 1/5 частина [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] на підставі договорів дарування №2-4864 від 31.10.1984 року та №2-3798 від 21.09.1985 року є власником 1/5 частини домоволодіння [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №407861178 від 12.12.2024 року іншими співвласниками вказаного домоволодіння є [PERSON] (30/100 частки) та [PERSON] (32/100 частки). Оскільки співвласники не домовилися про порядок володіння та користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, [PERSON] змушений звернутись до суду з зазначеним позовом, з метою належної реалізації своїх прав власника на вказане нерухоме майно. Ухвалою від 08.01.2025 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 27.03.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.06.2025 року, задоволено клопотання представника позивача від КП ММБТІ витребувано інформацію щодо домоволодіня [ADDRESS] , а саме відомості: стосовно зареєстрованих співвласників вказаного домоволодіння та ідеальних часток що їм належать, а також відомостей щодо зміни вказаних ідеальних часток. 11.08.2025 року від КП ММБТІ надійшла витребовувана інформація. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Михайленко О.В. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив фактичні обставини викладені у заяві. Просив виділити [PERSON] в натурі, належну йому на праві власності частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою [ADDRESS] , відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-191/1 від 23.12.2024 року. Визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на вказану частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою [ADDRESS] , припинивши право його спільної сумісної власності. Вважав за можливе провести судове засідання за відсутності позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , до судового засідання не з`явились, про дату,час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно, належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення представника, дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] з часткою 1/5; [PERSON] з часткою 1/10 [PERSON] з часткою 1/10. Так, [PERSON] на підставі договору дарування №2-4864 від 31.10.1984 року та договору дарування №2-3798 від 21.09.1985 року набув у власність 1/5 частку вказаного домоволодіння ( Витяг з Державного реєстру речових прав №400646942 (номер відомостей про речове право: 57248548 від 22.10.2024 року). Відповідно до листа КП ММБТІ №19335/40.02/40/020/25 від 22.07.2025 року, станом на 28.12.2012 року, право власності на домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано за: [PERSON] - 1/10 частка, [PERSON] - 1/5 частка, [PERSON] - 1/10 частка. Згідно з договором з [PERSON] КП «ММБТІ» був зроблений перерахунок ідеальних часток між співвласниками. За результатами перерахунку співвласники мають такі частки: [PERSON] (спадкоємець [PERSON] ) - 32/100 часток, [PERSON] - 38/100 часток, [PERSON] - 30/100 часток Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17.01.2022 року по справі №487/1438/21, яке набрало законної сили - 17.02.2022 року, було визначено, що після перерахунку часток співвласників частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння склала 32/100. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності на 32/100 часток вищевказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] .. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2024 року по справі №487/5940/23, яке набрало законної сили - 13.05.2024 року, було визначено що після перерахунку часток співвласників частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на зазначене домоволодіння склала 30/100. Вказаним рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 30/100 часток вищевказаного домоволодіння, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав). Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. За положеннями ч.2 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, проводиться державна реєстрація таких змін, при цьому дата та час державної реєстрації речових прав залишаються незмінними. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі. Станом на час розгляду справи [PERSON] не було здійснено державну реєстрацію зміни своєї частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майн о, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що «визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «у справі, що переглядається, суди не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу». Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7від 04.10.1991 (зі змінами), в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Тому в подібних спорах виникає доцільність проведення відповідної експертизи щодо можливості виділення частки (Постанова Верховного Суду, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року в рамках справи №296/1402/20, провадження № 61-9588св22). Згідно ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу (ч. 1ст. 110 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано висновок судового експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.12.2024 №125-191/1, об`єктом дослідження якої було домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно до висновку на вирішення судової будівельно-технічної експертизи було поставлено, питання про можливі варіанти виділу в натурі 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Крім того,\~до дослідження\~було надано,\~окрім іншого,\~Витяг з\~Державного реєстру\~речових прав\~№400646942\~від 24.10.2024\~року,\~в якому,\~зазначена частка\~ [PERSON] \~у вищевказаному\~домоволодінні як\~-1/5. Відповідно до вказаного висновку провести виділ 1/5 частки житлового будинку з господарськими будовами та спорудами по по [ADDRESS] на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2019 «Будівлі споруду. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не можливо, в зв`язку з тим, що на ідеальну частку 1/5 приходиться площа 25,1 кв.м.. Проте, враховуючи фактичні архітектурно-планувальні особливості житлового будинку, провести його виділ між співвласниками в частках та виділити кожному співвласнику приближену до ідеального належній площі технічно можливо. Так, із вищевказаного висновку вбачається, що експертом запропоновано один варіант виділу в натурі приближеної до ідеальної частки співвласника належних [PERSON] 1/5 або 20/100 часток, відповідно до якого частка [PERSON] збільшується на 22/100 та буде становити 42/100 часток. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи №125-191/1 від 23.12.2024 року, експертом [PERSON] не було враховано зміну часток співвласників домоволодіння, внаслідок якої частка позивача склала 38/100, а отже її результати можуть бути неповними та не відповідати фактичним обставинам справи. З урахуванням викладеного Висновок експерта №125-191/1 від 23.12.2024 року не можна вважати достовірним доказом у справі. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, після того як представнику позивача адвокату Михайленку О.В. достеменно стало відомо про здійснений КП «МБТІ» перерахунок часток співвласників домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , в результаті якого була змінена частка [PERSON] , позивач та його представник, не зверталися до суду з відповідним клопотанням стосовно призначення та проведення будівельно-технічної експертизи для встановлення технічної можливості виділу частки в натурі об`єкта нерухомого майна відповідно до частки [PERSON] яка складає 38/100; як і не надали висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, ініційованої безпосередньо ними. Окрім того, суду не було надано відомостей стосовно того, що [PERSON] здійснені дії, щодо державної реєстрації зміни його частки співвласника у вищевказаному домоволодінні з 1/5 на 38/100. Після реєстрації якої відомості про його речові права вважалися б достовірними та в силу положень ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», могли бути використані у спорі з третьою особою. Відповідно до статей 77 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. З урахуванням зазначеного, суд позбавлений можливості провести виділ в натурі части співвласника житлового будинку за адресою [ADDRESS] , [PERSON] з урахуванням технічної можливості такого виділу, об`єкта нерухомого майна та встановлення того, що даним виділом не будуть порушуваться будівельні норми та правила, а частка [PERSON] може бути виділена в окремий об`єкт і такий виділ є технічно можливим, а також з урахуванням того, що кожній зі сторін повинно бути виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. При викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивачем не надано необхідних та обґрунтованих доказів щодо можливості виділення в натурі його частки у спільній частковій власності сторін, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed