Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

позивач звернувся\~до Галицького\~районного суду\~м.Львова\~з позовом\~до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним\~договором № 1001349627002 від 05.07.2019 року у розмірі 19358,16 гривень; за кредитним договором № 1001424544501 від 16.10.2019 року у розмірі 18778,28 гривень, всього на загальну суму 38136,44 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2019 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем\~укладено кредитний\~договір №\~1001349627002, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, згідно умов\~якого банк\~надав відповідачу\~кредит у\~розмірі 29000,0\~гривень на\~умовах визначених\~договором. Відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання та не повернула кредит. Станом на 09.04.2025 року загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 19358,16 гривень, з яких: 9063,02 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 2,77 гривень - заборгованість за відсотками, 10292,37 гривень - комісія. Дану суму просить стягнути у примусовому порядку. Крім того, 16.10.2019 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем укладено кредитний договір № 1001424544501, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, згідно умов\~якого банк\~надав відповідачу\~кредит у\~розмірі 15000,0\~гривень на\~умовах визначених\~договором. Відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання та не повернула кредит. Станом на 09.04.2025 року загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 18778,28 гривень, з яких: 12314,53 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 5,35 гривень - заборгованість за відсотками, 6458,40 гривень - комісія. Дану суму просить стягнути у примусовому порядку. Всього, за двома договорами позивач просить стягнути заборгованість у загальному розмірі 38136,44 гривень. Відповідач не\~погодилася та\~через повноважного\~представника подала\~відзив на\~позовну заяву,\~долучивши докази\~його направлення\~позивачу.\~Вважає позовні\~вимоги безпідставними\~та необґрунтованими\~з наступних\~підстав.\~Вказує,\~що кредитні\~договори не\~містять інформації\~щодо істотних\~умов кредитного\~договору,\~в указаній\~заяві відсутні\~будь які\~відомості стосовно\~оформлення кредиту,\~зазначення суми\~кредитного ліміту,\~строку повернення\~кредиту,\~визначення розміру\~відсотків за\~користування кредитом\~та інших\~істотних умов.\~Виходячи з\~цього,\~можна стверджувати,\~що [PERSON] \~просто не\~була ознайомлена\~з цією\~інформацію під\~час підписання\~кредитних договорів.\~Долучені до\~матеріалів справи\~докази не\~підтверджують наявність\~заборгованості відповідача\~перед банком.\~Анкета-заява\~від 05.07.2019\~року та\~16.10.2019\~року містить\~лише анкетні\~дані відповідача,\~його контактну\~інформацію,\~відомості про\~майновий стан\~та трудову\~діяльність.\~Копії документів,\~що долучені\~до матеріалів\~справи,\~засвідчені не\~особою,\~від імені\~якої подано\~ці документи\~та копія\~ідентифікаційних документів\~(паспорта,\~РНОКПП)\~якої додана.\~На думку\~представника,\~у порушення\~вимог процесуального\~законодавства,\~сторона не\~довела належним\~чином,\~що копії\~документів є\~достовірними,\~а також\~те,\~що особа,\~яка їх\~засвідчила,\~має на\~це повноваження.\~Вказані кредитні\~договори не\~дають суду\~можливість перевірити\~узгоджені сторонами\~умови кредитування.\~Розрахунок заборгованості\~на який\~посилається позивач,\~не є\~первинним документом,\~який підтверджує\~отримання кредиту,\~користування ним,\~укладення договору\~на умовах,\~які вказані\~банком в\~позовній заяві,\~а отже\~не є\~належним доказом\~існування боргу.\~За своїм\~змістом розрахунок\~заборгованості є\~складеним банком\~розрахунковим документом.\~Крім того,\~зі змісту\~даного розрахунку\~не вбачається,\~ким і\~коли він\~складений,\~якою посадовою\~особою,\~не зазначено\~її посаду,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позову. Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався. Відповідно до ухвали Галицького районного\~суду м.Львова від 28.07.2025 року, справу направлено Личаківському районному суду м.Львова для розгляду за підсудністю. Матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду м.Львова 03.09.2025 року та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду такої було визначено суддю Грицка Р.Р. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.09.2025 року, прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. У зв`язку з неявкою учасників справи, ухвалою суду від 02.10.2025 року, розгляд справи відкладено на 06.11.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, разом з тим, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Разом з тим, 24.10.2025 року представник відповідача - адвокат Зачепіло З.Я. скерувала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позовних вимог заперечує з підстав зазначених у відзиві, просить суд у задоволенні позову відмовити. Враховуючи те, що сторони у судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи без їхньої участі, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд постановив провести розгляд справи у відсутності сторін, ухваливши рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 06.11.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 05.07.2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001349627002, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Правил та паспорту споживчого кредиту, відповідно до яких відповідач просила надати її споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту 29000,0 гривень; строк кредиту 24 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних. Підписанням заяви відповідач беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням зави підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, сума кредиту становить 29000,0 гривень, строк кредитування - 24 місяці, місячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%; процентна ставка (фіксована), відсотків річних 0,01%; загальні витрати за кредитом 20813,26 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування 49813,26 гривень, реальна річна процентна ставка 76,5428% (а.с.21-22, 29-40, 48). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.50-52), станом на 09.04.2025 року загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 19358,16 гривень, з яких: 9063,02 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 2,77 гривень - заборгованість за відсотками, 10292,37 гривень - комісія. Крім того, 16.10.2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001424544501, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Правил та паспорту споживчого кредиту, відповідно до яких відповідач просила надати її споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту 15000,0 гривень; строк кредиту 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних. Підписанням заяви відповідач беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням зави підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, сума кредиту становить 15000,0 гривень, строк кредитування - 36 місяців, місячна комісія за обслуговування кредиту 2,99%; процентна ставка (фіксована), відсотків річних 0,01%; загальні витрати за кредитом 16148,10 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування 31146,10 гривень, реальна річна процентна ставка 72,1969% (а.с.23-24, 29-40, 49). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.53-56), станом на 09.04.2025 року загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 18778,28 гривень, з яких: 12314,53 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 5,35 гривень - заборгованість за відсотками, 6458,40 гривень - комісія. Загальний розмір заборгованості за двома договорами становить 38136,44 гривень. З метою стягнення цих коштів в примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до частини 1 і 2 статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитних договорів приєднання, та регулюються главою 71\~ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634\~ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Банком за допомогою належних доказів доведені обставин, які підтверджують укладення з відповідачкою договорів-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які нею підписані у заяві-приєднанні, зокрема, відсотків, комісії та пені, та умов повернення кредитних коштів лише з можливістю договірного списання, в тому числі наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань. Відповідно до вимог статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а саме можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами та в межах встановленого кредитного ліміту, однак позичальник взяті на себе за кредитними договорами зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до утворення заборгованості, що має відображення у розрахунках заборгованості (а.с.50-56). Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування таких відповідачем не надано. Окрім цього, відповідачем також не представлено суду своїх розрахунків заборгованості за спірними кредитними договорами, які б містили інший розмір заборгованості визначеної стороною позивача та не доведено, що на момент укладення договорів існували інші умови ніж зазначені в таких. Нарахування відсотків проводилось у межах строку кредитування кожного договору. При цьому,\~суд відхиляє\~твердження представника\~відповідача про\~неотримання [PERSON] \~грошових коштів\~за спірними\~кредитними договорами\~та наявності\~ознак для\~їх не\~укладення відповідачем. Відповідач не довела, що кредитні договори укладено іншою особою, грошові кошти перераховані на банківський рахунок та відповідну банківську картку, що їй не належить. Разом з тим, відповідачем не спростовано, що відомості, зазначені в анкеті-заяві, паспорті споживчого кредиту, які сформовані при укладенні кредитного договору, не відповідають дійсності. Кредитні грошові кошти перераховувалися на платіжну картку, відкриту відповідачем в АТ «ПУМБ». Подаючи заяви на отримання коштів та підписуючи Правила та паспорт споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною кредитних договорів, відповідач [PERSON] своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена із усіма умовами, правилами, тарифами кредитного договору та погодила їх. При відсутності розуміння Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не змогла б користуватися кредитною карткою в межах ліміту кредитних коштів та за якою вона вчиняла банківські операції, внаслідок чого твердження відповідача про неузгодження умов кредитування із споживачем суд також не бере до уваги. В порушення умов кредитних договорів, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаними договорами не виконала, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Водночас, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Заперечуючи факт отримання кредитних коштів та стверджуючи про неналежне погодження умов кредитування, відповідач будучи обізнаною про підписання кредитних договорів, графіка погашення кредиту та сплати відсотків, комісій, не вчиняла дії щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаними договорами. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24). Відповідач також\~не надала\~жодного підтвердження\~факту неотримання\~грошових коштів\~за спірними\~кредитними договорами і за відсутності таких доказів відповідні аргументи представника відповідача суд визнає безпідставними. Як уже зазначалось вище, кредити надано відповідачу у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а використання відповідачем кредитних коштів, що відображено у банківській виписці, по факту і є отриманням кредитних коштів відповідачем, які використовувались нею для здійснення банківських операцій. Разом з тим, із виписок про рух коштів по рахунках (сформований 09.04.2025 року) вбачається, що за період з 05.07.2019 року по 09.04.2025 року [PERSON] активно користувалася кредитними коштами, вносила кошти на погашення відсотків та комісії шляхом автоматичного списання, що свідчить про її погодження таких умов кредитування, проте не виконала взяті на себе зобов`язання за Кредитними договорами у визначені ними терміни (а.с.57-64). Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 року. Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримала кредитні кошти та користувалась ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч.1 ст.81\~ЦПК України не надала, відтак, суд вважає, що заборгованість за основним боргом та відсотками підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ». Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає, що згідно умов кредитних договорів Банком визначені в умовах кредитування та безпосередньо узгодженні з позичальником, обов`язки зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Статтею 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За пунктом 10 частини 1 статті 12\~цього ж\~Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Отже, судом встановлено, що умовами заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування нарахування та сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання заяви з такими умовами кредитування, а тому платежі за комісією правомірно включені банком до суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту, сплату відсотків та комісії захисту. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією від 23.06.2025 року (а.с.79).

Outcome: approved