Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, за змістом якого, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2009. У шлюбі в них [INFO] народилася донька - [PERSON] . У 2024 році шлюб між сторонами був розірваний. [PERSON] виїхала за кордон, де проживає і на час звернення з позовом до суду. Після того відповідач фактично не бачила доньки, участі у її вихованні та її матеріальному забезпеченні не приймає. Додатково в позові зазначив, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до духовних та культурних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює належних умов та виховання для розвитку доньки. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Усі питання щодо виховання вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. На думку позивача, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність відповідального ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. 22.07.2025 у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 12.08.2025 відповідно до ухвали суду було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. 01.10.2025 відповідно до ухвали суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що він та [PERSON] фактично припинили подружні відносини в 2021 році. Тоді його дружина захворіла на ковід та переїхала проживати до своєї матері. Дитину вона віддала йому з посиланням на те, що донька може теж захворіти, тому її треба від неї ізолювати. За час своєї хвороби відповідач оформила документи на виїзд за кордон. При цьому йому про це вона нічого не сказала. В той же час відповідач звільнилася з роботи та виїхала за межі України. Донька залишилася проживати з ним. З того часу як відповідач виїхала, то вона перестала спілкуватися з донькою, матеріальної допомоги в її утриманні не надавала, посилалася на те, що у неї скрутне становище та немає постійного житла за кордоном. З початком повномасштабного вторгнення відповідач не пропонувала забрати до себе дитину щоб її убезпечити від загрози постійних обстрілів м. Запоріжжя. Наразі вона взагалі не спілкується з дитиною, місце її перебування йому не відоме, телефонних засобів зв`язку з нею немає. Будь-яких перешкод зі свого боку він відповідачу у спілкуванні з дитиною не чинив. Щодо стягнення аліментів з відповідача він питання не порушував, увесь час самостійно утримує доньку. Представник позивача - адвокат Гуртовенко П.А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі за тих підстав, які викладені у позовній заяві. Вказав на те, що він наполягає на з`ясуванні думки дитини в судовому засіданні, оскільки така вже досягла такого віку, що може точно виказати свої думки. Відповідач в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги позивача. Пояснила те, що вона в 2021 році прийняла рішення виїхати за кордон. Спочатку на заробітки, а потім вирішила залишити на постійне проживання. Наразі вона перебуває в Угорщині, постійно працює, тому у неї немає часу на дитину. Повертатися в Україну вона не планує взагалі, забрати до себе дитину не може бо в неї немає місця проживання, в якому можна було б проживати разом з нею. Далі зазначила, що у неї фактично склалися сімейні стосунки з іншим чоловіком, при цьому стосунки з дорослою донькою у неї зовсім не склалися, вони не розуміють одна одну. Сумісне їх проживання є неможливим, цього не хоче і сама [PERSON] . Вважає, що батько може повністю забезпечити всі потреби доньки самостійно. На питання суду та представника третьої особи відповідач зазначила, що рішення про підтримання позовних вимог щодо позбавлення її батьківських прав вона прийняла самостійно, її ніхто не прохав виказати саме таку позицію та на неї ніхто не чинив тиску в цьому. Це її остаточне і свідоме рішення. Піклуватися, утримувати та виховувати доньку у неї немає часу. Наявність воєнного стану в Україні та обстрілів м. Запоріжжя і тих загроз, що виникають через це для її доньки, відповідач коментувати відмовилася, вказала що нічого з цим вона подіяти не може. Наслідки позбавлення батьківських прав їй відомі та зрозумілі, але в будь-якому випадку вона просить позов задовольнити. Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознеснівському району у судовому засіданні вважав, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити. Відділом по району було підготовлено відповідний висновок щодо доцільності позбавлення відповідача її батьківських прав відносно доньки. Цьому передувало засідання комісії, в якому в режимі он-лайн взяла участь відповідач та надала схожі до пояснень наданих нею у судовому засіданні пояснення. Також була проведена бесіда з дитиною та відібрані її письмова згода на позбавлення її матері батьківських прав. Орган опіки та піклування дійшов висновку, що мати свідомо відмовилася від виконання батьківських обов`язків, що підпадає під ознаки п. 2 ч. 1 ст.164 СК України. Судом була з`ясована думка дитини - [PERSON] . Остання суду пояснила, що з 11 років вона проживає з батьком. З матір`ю вона не спілкується, між ними відсутні стосунки притаманні матері та доньці. З того часу, коли матір виїхала за кордон, то вона не завжди навіть їй телефонувала, на її sms-повідомлення не відповідала та вони були навіть нею не прочитані. Матір пояснювала це тим, що у неї поганий зв`язок та часто відсутній Інтернет. Матір не вітає її з днем народження, не дарує подарунки, не перераховує кошти для її потреб, остання навіть не знає точно, де вона навчається та яку професію здобуває. Щодо сумісного їх проживання [PERSON] заперечувала, вказала на те, що вона не хоче виїздити за кордон до матері та і остання на цьому не наполягала. Зараз вона проживає в будинку батька здебільшого сама, оскільки тата мобілізували до лав ЗСУ. За нею приглядає її тітка. Мати все це знає, але з нею не спілкується та не переймається її долею. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 09.02.2010, актовий запис №77. Відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] виданого 12.02.2024 органом 2310, [PERSON] , [INFO] , народився в м.Запоріжжі Запорізька область, рнокпп [NUMBER] . Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , народилась в м. Запоріжжі, адреса реєстрації: [ADDRESS] . Останнє підтверджується також інформацією наданою департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради від 16.07.2025. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 22.03.2024 №2024/002884827 [PERSON] , [INFO] , з 07.07.2011 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заява на формування витягу надана законним представником [PERSON] . Сторони з 09.10.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі. 10.12.2024 відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (станом на 01.05.2025 перейменовано на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) у справі № 335/10494/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до акту обстеження умов проживання станом на 03.09.2025 комісія С(у)СД ЗМР по Олександрівському району провела обстеження умов проживання родини за адресою: [ADDRESS] , де мешкають [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що житло знаходиться у задовільному санітарному стані, дитина забезпечена всім необхідним, меблями, побутовою технікою має окрему кімнату. Стосунки у сім`ї між батьком та донькою добрі. За наданим висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 13.10.2025 № 01-13/2485 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , 1983 року народження, відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У висновку також було зазначено, що відповідно до інформації Олександрівської гімназії Запорізької міської ради неповнолітня [PERSON] , 2010 року народження, відвідувала заклад з 5 класу (2020 року). До 2023 року мати дитини підтримувала зв`язок з класним керівником, а в 2021 році відвідувала батьківські збори. Згідно з інформацією КНП «Лівобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 19.09.2025 № 2506/01-08 декларацію про вибір лікаря укладено в 2018 році. Спочатку спостереження і до 2021 року дитину супроводжували на прийом батько та мати. З 2021 року участь у планових медичних оглядах та лікуванні дитини приймає батько, а мати до закладу щодо здоров`я дитини не зверталася. За підсумками розгляду матеріалів справи, пояснень сторін, представників, встановлено, що відповідач фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, що є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише батько. В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвивається в любові та повазі, для неї створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Мати проживає окремо, жодної матеріальної допомоги не надає, з донькою ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до доньки батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться її станом здоров`я та навчанням. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у пунктів 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Ілля Ляпін проти Росії» №70879/11 від 30.06.2020 зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57). В даній справі суд вважає висновки органів опіки та піклування обґрунтованими, у них наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сама відповідач наполягала на позбавленні її батьківських прав відносно доньки. Під час розгляду справи не змінила свого ставлення та рішення. Причини, на які вказувала відповідач щодо наявності перешкод у виконання її батьківських обов`язків такі як віддаленість її місця знаходження від дитини, постійна зайнятість на роботі, відсутність розуміння між нею та дочкою, суд вважає надуманими та такими, якими остання намагається виправдати свою поведінку. На думку суду, така її поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі доньки та не бажання налагоджувати стосунки зі своєю дитиною, яка на сьогодні є підлітком. Разом з цим, судом було встановлено, що близько 4 років відповідач не цікавиться долею доньки, перешкод у її спілкуванні з дитиною жодною особою не чинилося, відповідач добровільно самоусунулася від виховання дитини та піклування про неї. Також, суд не може залишити поза увагою думку самої дитини, яку вона виказала у судовому засіданні. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишила її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її доньки, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу, а саме майже чотирьох років, належного контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі по 1211,20 грн.

Outcome: approved