Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-16 00:00:00

Позивачка 04.09.2025 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому посилається на те, що 25.06.2022 зареєстрували з відповідачем шлюб у Празі 9-Горні Почерніце, №857, Чеська Республіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб актовий запис у томі №16 за 2022 рік, сторінка 115, порядковий номер 63. За час подружнього життя у них народилось двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що на даний час вона з відповідачем фактично припинила шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки, відповідач жодних коштів на утримання дітей не надає, а тому вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Вказує, що кошти потрібні на повний всебічний розвиток дітей, на достатній рівень життя, для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а саме : повноцінне харчування, ліки, розвиток, оплата комунальних послуг, купівля одягу та взуття, оплата дошкільного навчального закладу, відпочинок та інше. Наголошує, що відповідач близько 6-ти років працює у Чехії сантехніком на фірмі «Техмонт». Зважаючи на наведене, позивач просить стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 15000,00 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Ухвалою від 05.09.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків заяви. 08.09.2025 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання відповідача. 17.09.2025 недоліки заяви усунуто. Ухвалою від 19.09.2025 провадження в зазначеній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 16.10.2025. Дана ухвала разом з позовною заявою та додатками направлялась сторонам по справі. Відповідачу була направлена за встановленою судом адресою місця реєстрації і така ним станом на 16.10.2025 не отримана (згідно відстеження на сайті ПАТ "Укрпошта")/а.с.30/. 16.10.2025 від відповідача поступила заява, в якій посилається, що 14.10.2025 дізнався про справу, а тому бажає подати відзив на позов і просить про відкладення розгляду зазначеної справи/а.с.31-32/. 16.10.2025 задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, права відповідача подати відзив на позов, судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін розгляд справи відкладено на 17.11.2025, про що належним чином повідомлено сторони (а.с. 44-45). 24.10.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить задовольнити позовні вимоги позивачки частково, зазначає, що його матеріальне становище не дозволяє сплачувати вказану позивачем суму аліментів на утримання двох дітей. Крім цього, відповідач наголошує, що від обов`язку утримувати дітей не усувається, продовжує допомагати дітям, любить їх, цікавиться їхнім фізичним та духовним розвитком. Просить суд призначити сплату аліментів на утримання двох дітей в розмірі 8000,00 грн. щомісячно /а.с.36-43/. Відповіді на відзив позивачкою подано не було, хоча відзив на позов вона отримала 05.11.2025, а.с. 46, отже, станом на 17.11.2025 строк на подання відповіді на відзив сплив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.06.2022 було укладено шлюб у Празі 9-Горні Почерніце, №857, Чеська Республіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб актовий запис у томі №16 за 2022 рік, сторінка 115, порядковий номер 63/а.с.13-14/. За час подружнього життя у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей, сини: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2022, виданим Трускавецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)/а.с.9/. - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.10.2022, виданим Трускавецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)/а.с.11/. З матеріалів справи вбачається, що після народження дітей позивач та відповідач проживали в Республіці Чехія, що підтверджено доводами обох сторін. Відповідач вказує, що повністю матеріально забезпечував позивачку і дітей. 26 серпня 2025 року позивачка забрала дітей і повернулась в Україну, але відповідач продовжує матеріально допомагати дітям. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своїх дітей покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані їх утримувати до досягнення ними повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надання дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). З огляду на досліджені в судовому засіданні докази та з урахуванням наданих відповідачем заперечень встановлено наявність невирішеного цивільного спору сторін щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач отримує високу заробітну плату, а тому взмозі сплачувати їй аліменти у визначеному нею розмірі. На підтвердження зазначеної обставини позивачкою було надано роздруківки під назвою « [INFO] », однак у зв`язку з неможливістю їх перекладу, позивач просила не брати їх до уваги у своїй заяві про усунення недоліків пред`явленого позову. Отже, доказ, який не містить перекладу з чеської мови, не береться до уваги судом, адже, у суду відсутня можливість самостійно встановити їх зміст. За таких обставин, доводи позивачки про те, що відповідач працює в Республіці Чехія, отримує високий дохід, - не підтверджені. При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати аліментів на утримання доньки, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку. Факт відсутності у батька або матері можливості надання дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Разом з тим, слід зауважити, що батьки мають однаковий обов`язок на утримання дітей, однак стороною позивача не доведено обсяг витрат на дітей саме в сумі по 15000,00 грн. щомісячно. При цьому, як зазначено вище, суд враховує те, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Отже, суд дійшов висновку, що аліменти в розмірі по 4500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, відповідатимуть потребам для забезпечення інтересів дітей, не є завищеними та не будуть порушувати майнові права відповідача, у зв`язку з чим вимога позивачки підлягає частковому задоволенню. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити дітям належний та достатній рівень матеріального утримання, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.. Відповідно до\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір". Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved