Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач звернулася\~з позовом\~ до відповідача\~про розірвання\~шлюбу посилаючись\~на те,\~що сторони\~перебувають у зареєстрованому шлюбі,\~ від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося внаслідок втрати поваги, любові та довіри, сім`я фактично зруйнувалася. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться. На примирення не згодна. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2025 року відмовлено у наданні строку для примирення. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2014 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3\~статті 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей\~105,\~110 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони \~не підтримують сімейні та подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе, таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе. Щодо вимоги про залишення дитини проживати разом із матір`ю, суд виходить із наступного. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У частинах першій та другій\~статті 161 Сімейного кодексу України\~зазначається, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, тому суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати з матір`ю [PERSON] . При цьому суд зауважує, що лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не визначаючи її місце проживання.

Outcome: approved