Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської обласної прокуратури, ГУ НП в Харківській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Офіс Генерального прокурора, Національна поліція України, Державне бюро розслідувань, в якому просить: 1) визнати незаконним притягнення відповідачем Харківською обласною прокуратурою [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 175, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 212 КК України і таким, що суттєво обмежило його права громадянина, та незаконним пред`явлення йому відповідачем Харківською обласною прокуратурою позову про відшкодування Державі шкоди, заподіяної іншими особами; 2) визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену та не спростовану відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, що [PERSON] не сплачував заробітну плату, ухилявся від сплати податків, зловживав службовим становищем; 3) зобов`язати відповідачів Харківську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Харківській області спростувати відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України поширену та не спростовану ними недостовірну інформацію щодо [PERSON] у той же спосіб, яким вона була поширена, а саме повідомити особисто кожному зі свідків та потерпілих кримінальної справи № 22060055 (кримінальних проваджень № 12012220540000584 та № 12012220540000592 від 19.12.2012 і № 120016220540002368 від 10.10.2016), докази особистих повідомлень надати до суду; 4) в разі знищення відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області матеріалів кримінальної справи № 22060055 (кримінальні провадження № 12012220540000584 та № 12012220540000592 від 19.12.2012 і № 120016220540002368 від 10.10.2016) і відповідно неможливості надання особистих повідомлень свідкам та потерпілим, зобов`язати відповідачів Харківську обласну прокуратуру та Головне управління Національної поліції в Харківській області спростувати поширену ним недостовірну інформацію щодо [PERSON] в засобах масової інформації та соціальних мережах (Facebook, X, Telegram, TikTok, тощо); 5) визнати незаконними та протиправними дії відповідачів Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області на протязі 17 років з 02.03.2006 по 07.06.2023 щодо протидії законній господарській діяльності [PERSON] та афілійованим з ним підприємствам шляхом забезпечення не допуску на законно орендовану територію за адресою [ADDRESS] , з одночасним вилученням і привласненням всіх необоротних активів ТОВ СП «Веда-Холдинг», що належали [PERSON] на праві власності, і не поверненням вилученого, незважаючи на відсутність необхідності вилучення і непотрібність вилученого для досудового розслідування кримінальних правопорушень (висновки відповідача Харківської обласної прокуратури у кримінальному провадженні № 42013220030000066 від 06.08.2013); 6) стягнути за рахунок державного бюджету з відповідача Державного казначейства України на користь [PERSON] вартість вилученого та втраченого відповідачем Харківською обласною прокуратурою майна, а також суму недоотриманих доходів (упущеної вигоди) в загальному розмірі 667 580 669,93 грн.; 7) стягнути за рахунок державного бюджету з відповідача Державного казначейства України на користь [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 6 000 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.06.2023 постановою дізнавача закрито кримінальне провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 - це колишня кримінальна справа № 22060055, розпочата 28.02.2006 щодо невиплати заробітної плати працівникам ТОВ СП «Веда-Холдинг», незаконного відчуження млинового комплексу ТОВ СП «Веда-Холдинг», пов`язаного з перешкоджанням законній господарській діяльності, зокрема ТОВ СП «Веда-Холдинг», ТОВ «Діскавері +» та іншим, та ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах. У кримінальній справі № 22060055 (кримінальному провадженні № 12012220540000584 від 19.12.2012) [PERSON] був обвинуваченим та тричі підсудним за ч. 2 ст. 175, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 212 КК України з підпискою про невиїзд з м. Харкова в період з лютого 2007 до грудня 2012. А з грудня 2012 до моменту закриття кримінального провадження 12012220540000584 від 19.12.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України він перебував у невизначеному стані потерпілий/непотерпілий/обвинувачений, без повернення вилученого у нього майна, яке не визнавалося речовими доказами і не було потрібне для досудового розслідування. При цьому, [PERSON] зазнавав незаконного кримінального переслідування за злочини, які були скоєні в ТОВ СП «Веда-Холдинг» в період, коли він не був посадовою особою цього підприємства, про що органам дізнання, досудового слідства, прокуратури було відомо з самого початку розслідування і неодноразово зазначалося судами. Органами, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування і процесуальне керівництво кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 (кримінальної справи № 22060055), а саме: ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області та Слобідська окружна прокуратура відмовлено: 1) в наданні постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства чи прокуратури; 2) в поверненні вилученого майна на суму 5 073 818,38 доларів США в зв`язку з його відсутністю; 3) у визнанні порушення прав [PERSON] та незаконного кримінального переслідування за злочини, скоєні іншою особою; 4) у визнанні заподіяння [PERSON] шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; 5) у визнанні замовного характеру його кримінального переслідування в інтересах АТ «Банк «Грант» та колишнього його партнера по ТОВ СП «Веда-Холдинг» і директора ТОВ Гордієнка Г.Ф. за вказівками голови Наглядової ради АТ «Банк «Грант» [PERSON] . Досудове розслідування кримінального провадження № 42015220000000538 від 27.05.2015, розпочатого за рішенням суду, зокрема, за заявою [PERSON] щодо протиправних та незаконних дій прокуратури та поліції по відношенню до громадян України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших і щодо протиправних дій у кримінальній справі № 22060055 та у кримінальних провадженнях № 12012220540000592 i № 12012220540000584 від 19.12.2012 після проведення необхідних слідчих (розшукових) дій залишено без остаточних правових рішень і подальшого руху на кінець 2024 року у ТУ ДБР м. Краматорськ під процесуальним керівництвом Донецької обласної прокуратури. Слідчі та процесуальні керівники кримінального провадження № 42015220000000538 від 27.05.2015 ховаються від потерпілих, зокрема і [PERSON] , та не повідомляють про стан досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Таким чином, Держава в особі поліції, прокуратури та Державного бюро розслідувань зробила та робить все можливе для того, щоб безпосередні особи, винні в заподіянні шкоди [PERSON] (замовники [PERSON] та [PERSON] , колишні прокурори [PERSON] , [PERSON] та інші) не були притягнуті до кримінальної відповідальності та, відповідно, шкода, заподіяна ними, не була відшкодована [PERSON] в цивільних позовах в рамках кримінальних проваджень відповідно до ст. 128 КПК України. У 2016 - 2019 [PERSON] разом з іншими особами подавався ряд позовних заяв про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури у кримінальних провадженнях № 12012220540000584 та № 12012220540000592 від 19.12.2012, № 42015220000000538 від 27.05.2015, проте йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв`язку з відсутністю остаточного рішення про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 (кримінальної справи № 22060055). Також позивач зазначає, що 23.05.2006 та 02.06.2006 старший о/у ОДСБЕЗ в рамках розпочатої кримінальної справи вилучив всі інші необоротні активи, що залишилися у ТОВ СП "Веда-Холдинг"; магнітний носій (жорсткий диск), який містив всю інформацію ТОВ СП "Веда-Холдинг", ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ "Діскавері+", ТОВ СП "Едіс" та інших, зокрема бази даних, систему постачання - збуту - виробництва, системи найму та навчання працівників, колективні договори, взаємини з банками та між підприємствами. При цьому, більшість вилученого належала [PERSON] на правах власності, здобутої на протязі 12 років (з 1994) та служила основою бізнесу ряду підприємств, афілійованих з [PERSON] , зокрема ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ "Діскавері+", ТОВ СП "Едіс", ТОВ ТД «Агра», ФОП [PERSON] та інших. Таким чином, відповідач Харківська обласна прокуратура, вилучивши всі необоротні активи ТОВ СП "Веда-Холдинг" , що належали [PERSON] на правах власності, забезпечивши банку «Грант» вигнання його та афілійованих зі мною підприємств з земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , і неможливість роботи за місцем законного розташування, фактично «обнулив» підприємство ТОВ СП "Веда-Холдинг" вартістю 40 600 000грн без ПДВ на 31.05.2005 за оцінкою Харківської товарної біржі та створив жорсткі умови для неможливості роботи як ТОВ СП "Веда-Холдинг" та ряду інших підприємств, так і особисто [PERSON] . Враховуючи те, що устаткування та нерухомість Цілісного (єдиного) майнового комплексу по переробці зерна ТОВ СП «Веда-Холдинг» на суму 14 977 217.18 грн були без згоди з засновниками ТОВ СП «Веда-Холдинг» передані банку «Грант» 27.09.2005 [PERSON] та [PERSON] , загальна вартість вилученого відповідачем Харківською обласною прокуратурою всього іншого майна ТОВ СП «Веда-Холдинг» становить 40 600 000 - 14 977 217.18 = 25 622 782.82 грн. Згідно з договором про надання послуг від 30.09.2005 та довідкою ТОВ СП «Веда-Холдинг» від 03.02.2007 все вилучене відповідачем Харківською обласною прокуратурою згідно протоколів виїмки від 02.03.2006, 23.05.2006 та 02.06.2006 на правах власності належить [PERSON] . Кримінальним провадженням № 42013220030000066 від 06.08.2013, розпочатим відповідачем Харківською обласною прокуратурою за рішенням суду за його заявою, встановлено зникнення з матеріалів кримінальної справи № 22060055 ряду вилучених згідно протоколів виїмки від 02.03.2006, 23.05.2006 та 02.06.2006 документів, приєднаних до кримінальної справи № 22060055. Розшуки вилученого та втраченого відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області майна [PERSON] по всій Україні на протязі 2013-2023, не призвели до повернення позивачу вилученої власності, згідно з постановою дізнавача від 07.06.2023 про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012. Необоротні активи ТОВ СП «Веда-Холдинг», що належали [PERSON] на правах власності, вилучені відповідачем Харківською обласною прокуратурою та привласнені відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області на суму 25 622 782.82 грн. по курсу Національного банку 2006 року становлять 5 073 818.38 доларів США. Єдиним методом визначення упущеної та недоотриманої вигоди може застосовуватися метод порівняння отриманих винагород керівниками аналогічних державних та приватних підприємств, заробітні платні яких основні та додаткові засвітилися офіційно (наприклад Укрпошта, Нафтогаз, та інше). Крім цього отримані збитки за вищевказаних підстав підтверджує договір про надання послуг від 30.09.2005 між ТОВ СП «Веда-Холдинг» та [PERSON] та довіреності від 14.09.2005 [PERSON] . Вартість цілісного майнового комплексу ТОВ СП «Веда-Холдинг» за виключенням вартості устаткування та нерухомості становить 40 600 000 - 14 977 217.18 = 25 622 782.82 грн., що складає 5 073 818.38 доларів США по курсу Національного банку 2006року. Ця сума дорівнює вартості вилученого відповідачем Харківською обласною прокуратурою та привласнення та привласненого відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області відповідно до протоколів виїмки від 02.03.2006, 23.05.2006 та 02.06.2006, і що належало на правах власності [PERSON] . Розмір винагороди [PERSON] по договору від 30.09.2005 року складає 7 %, що від 5 073 818.38 лодарів США становить 355 167.29 доларів США. З 02.03.2006 (початку вилучення і перешкоджання законній господарській діяльності та кримінального переслідування) до 07.06.2023 ( момент остаточного закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 і залишення розшуків вилученого та втраченого майна) пройшло 17 років та 3 місяці. За цей час з-за дій та бездіяльності відповідачів Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області позивачеві не повернуто майна на суму 5 073 818.38 лодарів США та ним не отримано доходів згідно договору про надання послуг від 30.09.2005 ТОВ СП «Веда-Холдинг». Таким чином, позивач зазначає, що розмір матеріальної шкоди для відшкодування на 09.05.2025 становить 667 580 669.93 грн, з яких: майно, вилучене та привласнене відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області, яке підлягає поверненню але не повернене , на суму 5 073 818.38 доларів США; не отримана винагорода за користування цим майном 17 років та 3 місяця та організацію роботи ТОВ СП «Веда-Холдинг» 5 950 000доларів США; проценти за перешкоджання користуванню 5 096 436. 32доларів США. Також у позовній заяві [PERSON] зазначає, що у зв?язку з кримінальним переслідуванням та незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності і пред?явленням обвинувачення у злочинах за ст.ст. 175 ч. 2, 364 ч. 2, 212 ч. 3 КК України, триманням його під підпискою про невиїзд з м. Харкова на протязі п?яти років і десяти місяців були повністю паралізовані всі можливі життєві зв?язки,були утруднені спілкування і стосунки з оточуючими людьми, він не міг і не мав можливості нормально працювати, його було повністю усунуто від активного громадського життя, він не зміг реалізувати моє конституційне право бути обраним. Під час перебування під слідством і судом на протязі п?яти років і десяти місяців та в підвішеному стані на протязі 11 років його стан здоров?я став близьким до критичного, незаконні дії відповідачів Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Харківській області призвели до того, що він став інвалідом другої групи з переходом на першу. З огляду на викладене, позивач зазначає, що вказаними діями йому було завдано моральну шкоду, яка оцінена ним у 6 000 000грн. Позовні вимоги в частині захисту честі, гідності та ділової репутації [PERSON] обгрунтовує тим, що Харківською обласною прокуратурою на протязі 5 років та 10 місяців розповсюджувалася і відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області на протязі 11 років поширювалася та не спростовувалася завідомо неправдива інформація про те, що він злочинець, не сплачував заробітну плату, ухилявся від сплати податків, зловживав службовим становищем і взагалі дуже погана людина і моє місце в тюрмі та таке інше. Більшість працівників ТОВ СП «Веда-Холдинг», з яким він довгий час працював, а з деякими був друзями, залучалися відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області до кримінальної справи № 22060055 в якості свідків, визнавалися потерпілими, деякі підприємства - ділові партнери ТОВ СП «Веда-Холдинг» та особисто позивача, зокрема, представники Харківської міської ради також залучалися відповідачами Харківською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Харківській області в якості свідків. Вважає, що такими діями відповідачі Харківська обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Харківській області порушили його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. 18.06.2025 року представником Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що Казначейство згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, Казначейство є неналежним відповідачем у справі, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача з боку органів досудового розслідування, прокуратури, суду. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з Державного бюджету. Разом з цим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Моральна шкоди повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльності моральної шкоди. Позивачем у позовній заяві розмір матеріальної та моральної шкоди визначений всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України) та є надмірним відшкодуванням. Тоді як, відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. 20.06.2025 року позивачем подано відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якому посилається на те, що Державна казначейства служба України може бути учасником справи. Відповідно до чинного законодавства України визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Щодо несправедливого, на думку відповідача ДКС України, розміру шкоди, то Державною казначейською службою України помилково визначено суть, підстави та предмет позовної заяви [PERSON] . Зокрема, відповідачем заявлено про відшкодування моральної шкоди позивачу на загальних підставах; заявлено про те, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; наведено та виділено низку рішень Верховного Суду щодо відшкодування моральної шкоди, більшість з яких ніяким чином не стосується предмету та підстав позовної заяв [PERSON] . Тобто, відповідачем не враховано, що предметом та підставами позовної заяви [PERSON] є не процесуальні права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, а кримінальне переслідування позивача [PERSON] відповідачем Харківською обласною прокуратурою на протязі 7 (семи) років, незаконне притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та утримання під підпискою про невиїзд з м. Харкова на протязі 6 (шести) років, протидія законній господарській діяльності відповідачами Харківською обласною прокуратурою та ГУНП в Харківській області [PERSON] та афілійованим з ним підприємствам на протязі 17 (сімнадцяти) років, вилучення та привласнення відповідачами Харківською обласною прокуратурою та ГУНП в Харківській області власності [PERSON] . Таким чином, вищевказане регламентується не загальними підставами відповідно до ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України, а ст. 1176 ЦК України та Законом України «Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім цього, відзив відповідача Державної казначейської служби України не містить заперечень щодо належності, допустимості та розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу відповідачами Харківською обласною прокуратурою та ГУНП в Харківській області. 27.06.2025 року представником ГУНП в Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову в частині вимог до ГУНП в Харківській області в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач не довів факту поширення інформації будь-яким правоохоронним органом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування лежить на позивачеві. Однак, у позові відсутні будь-які докази (показання свідків, документи, записи), які б підтверджували, що будь-який співробітник чи то поліції (ГУНП), чи то попередньої міліції (ГУМВС), чи то прокуратури поширював серед свідків, потерпілих або будь-кого іншого інформацію в тій формі, як це стверджує позивач ("злочинець", "місце в тюрмі" тощо). Звинувачення є голослівними. Дії правоохоронних органів були законним обов`язком, а не протиправною діяльністю. Усі дії, вчинені в межах кримінального провадження, були виконанням прямого обов`язку, встановленого законом, а, отже, не можуть вважатися протиправними та завдавати шкоди честі чи гідності та викликати страждання. Позивач не надає жодної конкретної інформації щодо поширення інформації саме співробітниками ГУНП після 2015 року. Він не вказує, який саме поліцейський, коли і що саме сказав, і яка конкретна шкода була завдана саме цими словами, а не, наприклад, загальним фактом існування кримінальної справи з 2006 року. Щодо зобов`язання спростувати інформацію в ЗМІ та соціальних мережах, то позивач не довів основного факту поширення інформації з боку ГУНП, а тому у ГУНП не може виникнути обов`язок щось спростовувати, незалежно від способу (чи то особисто, чи то через ЗМІ). Неможливо задовольнити похідну вимогу, якщо відмовлено в основній. Щодо вимоги про визнання незаконними та протиправними дій щодо протидії господарській діяльності, то дії, які позивач оскаржує (обмеження доступу на територію під час слідчих дій, вилучення майна в якості доказів), є процесуальними діями, що були вчинені в рамках кримінального провадження. Спори щодо законності таких дій не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що законність дій та рішень органів досудового розслідування перевіряється в порядку, встановленому виключно Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України), як правило, слідчим суддею під час досудового розслідування. Крім того, ГУНП є неналежним відповідачем. Основою вимоги є події 2006 року, саме тоді, за твердженням позивача, було вилучено майно та заблоковано доступ до приміщень. Ці дії проводилися співробітниками міліції (ГУМВС) та прокуратури. Головне управління Національної поліції в Харківській області було утворене лише 07 листопада 2015 року і не є правонаступником ГУМВС. Отже, ГУНП не може нести відповідальність за дії, вчинені іншими державними органами за 9 років до свого створення. В свою чергу позивач не наводить жодного факту "протидії діяльності" з боку саме ГУНП після 2015 року. Позивач не довів порушення саме його прав. Позивач скаржиться на протидію діяльності ТОВ СП «Веда-Холдинг» та афілійованих підприємств. Однак, із наданих позивачем документів, [PERSON] не був власником ТОВ СП «Веда-Холдинг», а був його директором. Власниками були інші фізична та юридична особи, які з цим позовом не зверталися. Таким чином, позивач не довів, як саме дії щодо майна компанії порушили його особисті права як фізичної особи, а не права власників цієї компанії. Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди, то вона має бути відхилена у повному обсязі, оскільки пред`явлена до неналежних відповідачів (до держави замість боржника за договором, та до ГУНП в Харківській області, яка не існувала на момент подій); пред`явлена неналежним позивачем (фізичною особою, що вимагає відшкодування можливих збитків юридичної особи); право власності на активи, що є основою позову, не доведене належними доказами; вартість активів та розрахунок збитків є спекулятивними та маніпулятивними; причинно-наслідковий зв`язок між діями державних органів та заявленою шкодою повністю не доведений. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 6 000 000 грн., то вона є безпідставною, необґрунтованою та недоведеною в повному обсязі. Відсутні будь-які докази (покази свідків, експертні висновки), які б встановлювали прямий причинно-наслідковий зв`язок між веденням досудового розслідування та погіршенням здоров`я позивача. У позові наводиться розрахунок мінімального розміру моральної шкоди в сумі 560 000 грн (70 місяців * 8000 грн). Проте вимога у 6 000 000 грн обґрунтовується лише загальними фразами про "засади розумності, поміркованості та справедливості" без надання будь-якого розрахунку чи методики, за якою було визначено саме таку суму. Такий підхід не може вважатися належним доведенням розміру шкоди. Таким чином, ні сума вимоги, ні факт моральної та матеріальної шкоди, нібито спричиненої ГУНП в Харківській області, не підкріплені належними доказами, що можуть підтвердити факт їх завдання позивачу. 01.07.2025 року представником ГУНП в Харківській області подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій він просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що основою всіх страждань та збитків позивач називає його незаконне кримінальне переслідування у статусі обвинуваченого. Цей статус було офіційно припинено, що є ключовою датою для початку відліку позовної давності. 19 листопада 2012 року постановою прокурора Комінтернівського району м. Харкова було скасовано постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого. Тому початок перебігу позовної давності необхідно обраховувати саме з цієї дати 19.11.2012, оскільки позивач достеменно довідався про припинення порушення його прав у тій формі (перебування у статусі обвинуваченого), на яку він посилається. З цього моменту він мав повне право та можливість звертатися до суду за захистом своїх прав. Тому закінчення строку позовної давності припадає на 19 листопада 2015 року, тобто трирічний строк позовної давності сплив саме 19.11.2015. Однак, позов до суду подано у 2025 році, тобто із пропуском строку майже на 10 років. Таким чином, після 19.11.2012 року позивач вже міг і повинен був реалізовувати своє право на захист. Щодо матеріальної шкоди: виїмка майна відбулася у 2006 році. Будь-які перешкоди для звернення до суду, пов`язані зі статусом обвинуваченого, зникли у 2012 році. Отже, строк для подання позову про відшкодування матеріальної шкоди сплив у 2015 році. Щодо захисту честі та гідності, то основна шкода репутації, за логікою позивача, завдавалася його статусом обвинуваченого. Після зняття цього статусу у 2012 році підстави для поширення інформації про його "вину" зникли, і він міг вимагати спростування. Відсутність статусу обвинуваченого означає відсутність підстав для розмов про його вину перед свідками чи іншими особами. Тому строк для захисту репутації також сплив у 2015 році. Позивач не надав жодних доказів поважності причин пропуску строку позовної давності. 04.07.2025 року позивачем подано до суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій він посилається на те, що ним на протязі 2015-2019 рр. подавалися ряд позовних заяв про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. [PERSON] судами було відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв`язку з незакриттям на той час кримінальної справи № 22060055 - кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012. Також зазначає, що згідно з постановами дізнавача про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 року відповідачем на протязі 2015-2022 проводились розшуки по всій країні майна, вилученого у [PERSON] згідно протоколів виїмки від 02.03.2006, 23.05.2006, 02.06.2006. Таким чином, підстав звернення до суду з цього приводу у [PERSON] до моменту закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 та припинення відповідачем ГУНП в Харківській області розшуків втраченого майна не виникало. Щодо захисту честі та гідності, то позивач наголошує на тому, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.03.2020 по справі № 641/8857/17, закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Таким чином, підстав для звернення до суду за захистом прав, честі та гідності до закриття кримінального провадження у [PERSON] не існувало і строки давності не сплили. 07.07.2025 року позивачем подано відповідь на відзив ГУНП в Харківській області, в якому посилається на те, що міркування відповідача ГУНП в Харківській області щодо виконання правоохоронними органами своїх обов`язків по притягненню завідомо невинного [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 175, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст.212 КК України та утримання [PERSON] під підпискою про невиїзд на протязі 6 років за злочини, які були скоєні в період, коли [PERSON] не був посадовою особою ТОВ СП «Веда-Холдинг», законності таких дій та щодо того, що такі дії не можуть вважатися протиправними та завдавати шкоди честі чи гідності та викликати страждання ніяк не дотичні з чинним законодавством України та рішеннями Великої Палати Верховного Суду, зокрема, в постанові від 05 березня 2020 по справі № 641/8857/17 зазначено, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Недостовірну інформацію щодо позивача [PERSON] поширювали працівники відповідача Харківської обласної прокуратури та міліції, відповідач ГУНП в Харківській області, маючи докази невинуватості [PERSON] на протязі 2015-2023 не спростував цю недостовірну інформацію, продовжував приховувати кримінальні правопорушення директора ТОВ СП «Веда-Холдинг» [PERSON] , та нарешті таки їх приховав шляхом закриття провадження без надання належної правової оцінки діям [PERSON] . Відповідач намагається ввести в оману суд, стверджуючи, що знищення майна [PERSON] є тільки припущенням [PERSON] . При цьому позивач не стверджував жодного разу саме про знищення свого майна ГУНП в Харківській області, завжди мова йшла про привласнення, зникнення чи знищення майна відповідачами Харківською обласною прокуратурою та ГУНП. Твердження про відсутність доказів зникнення вилученого майна спростовується наявними в матеріалах справи доказами, протоколами виїмки, постановою про закриття кримінального провадження, і т.д. Також зазначає, що засновниками ТОВ СП "Веда-Холдинг" були юридичні особи ТОВ СУТП "Агросинтез" та Американська компанія "Gena Technologi". Засновниками ТОВ СУТП «Агросинтез» були [PERSON] , [PERSON] , громадянин Туреччини [PERSON] та Американська компанія «Gena Techbologi». Тобто, [PERSON] опоседередковано був одним з засновників ТОВ СП «Веда- Холдинг». Крім цього, [PERSON] був головою зборів засновників ТОВ СП «Веда-Холдинг» згідно протоколів зборів засновників. Також фактична частка [PERSON] в ТОВ СП «Веда-Холдинг» насправді була 50%, що можуть підтвердити інші засновники. 04.07.2025 року представником Харківської обласної прокуратури подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2017, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.12.2017, у справі № 641/6086/16 частково задоволено позов [PERSON] до Харківської місцевої прокуратури № 5, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, у решті позовних вимог відмовлено. Отже, позивачем вже отримано передбачену законодавством компенсацію моральної шкоди у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності. Також зазначає, що інформація отримана у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, яка стосується фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження (кримінальної справи), міститься у доказах, які використовуються для встановлення наявності або відсутності злочину, не можна розцінювати, як поширення такої інформації відповідачем, оскільки останній виконував покладені на нього кримінальним процесуальним законом обов`язки. У свою чергу, позивачем не надано доказів поширення відповідачем будь-якої, в тому числі й недостовірної інформації щодо нього взагалі. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної та матеріальної шкоди, наявності та розповсюдження щодо нього недостовірної інформації, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, позовні вимоги в частині визнання незаконними та протиправними дій відповідачів підлягають закриттю. 08.07.2025 року позивачем подано відповідь на відзив Харківської обласної прокуратури, в якому він посилається на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року, та Апеляційного суду Харківської області від 19.12.2017 року виплата моральної шкоди [PERSON] встановлена на загальних підставах відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України через довгу тривалість досудового розслідування. На той час кримінальне провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 не було закрито остаточно і не було підтвердження незаконних дій органів досудового розслідування щодо незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. В позовній заяві [PERSON] моральна шкода розглядається відповідно до ст. 1176 ЦК України та Закону України "Про відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" в зв`язку з остаточним закриттям кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 та підтвердження незаконних дій органів досудового розслідування щодо незаконного притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Таким чином, відповідач хибно трактує суть позовної заяви, маніпулюючи юридичними поняттями. 08.07.2025 року представником Офісу Генерального прокурора подано пояснення, в яких він посилається на те, що Офісом Генерального прокурора (Генеральною прокуратурою України) нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 12012220540000584 (раніше кримінальна справа № 22060055) та № 12012220540000592 не здійснювався, слідчі дії не проводились, майно не вилучалось. За результатами розгляду чисельних звернень [PERSON] щодо можливих неправомірних дій, як працівників правоохоронних органів області при проведенні досудового розслідування в зазначених кримінальних провадженнях, так і інших суб`єктів господарювання керівництвом Харківської обласної прокуратури прийняті відповідні процесуальні рішення про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, про що заявнику надано мотивовані відповіді по суті порушених питань з роз`ясненням порядку оскарження, передбаченим ст. ст. 303-307 КПК України. Рішення про відмову внесення відомостей до ЄРДР заявником в судовому порядку не оскаржувались. Також органами досудового розслідування в особі прокуратури Комінтернівського району м. Харкова, ХМУ ГУНП в Харківській області та Комінтернівського РВ ГУНП в Харківській області будь-які процесуальні рішення щодо вилучення, накладення арешту, реалізації тощо, не приймались. Клопотання до суду з вказаних питань не направлялись. Фактів ненадання відповідей або залишення без розгляду скарг, звернень [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Офісом Генерального прокурора не допущено. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання незаконним притягнення Харківською обласною прокуратурою [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 175, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 212 КК України і таким, що суттєво обмежило його права громадянина, та незаконним пред`явлення йому Харківською обласною прокуратурою позову про відшкодування Державі шкоди, заподіяної іншими особами, зазначає про те, що спір в цій частині, який виник між позивачем та відповідачами у справі підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України. Крім того, позивачем не надано належних доказів того, що відповідачами розповсюджено недостовірну та таку, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, що останній не сплачував заробітну плату, ухилявся від сплати податків, зловживав службовим становищем. Водночас інформацію, отриману у передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку, яка стосується фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження (кримінальної справи), міститься у доказах, які використовуються для встановлення наявності або відсутності злочину, не можна розцінювати, як поширення такої інформації відповідачем, оскільки останній виконував покладені на нього кримінальним процесуальним законом обов`язки. Також зазначає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких розрахунків він виходив оцінюючи її у розмірі 6 000 000 гривень. Також позивачем не надано доказів, як того вимагає закон, яких саме додаткових зусиль для організації свого життя ним здійснено, та яким чином змінилось його життя, в чому саме полягали життєві зміни у зв`язку з перебуванням його під слідством та судом. Водночас відшкодування «неотриманої винагороди за користування майном» та «процентів за перешкоджання користування майном», як того просить позивач, Законом № 266/94-ВР не передбачено. 14.07.2025 року позивачем подано заперечення щодо пояснень Офісу Генерального прокурора, в яких він посилається на те, що надані пояснення Офісом Генерального прокурора засновані на завідомо неправдивих відомостях, суперечать самі собі, не відповідають фактичним обставинам справи та результатам досудового розслідування кримінальних проваджень № 12012220540000584 від 19.12.2012 і № 42013220030000066 від 06.08.2013. 14.07.2025 року представником Національної поліції України подано пояснення, в яких він посилається на те, що ініціювання повернення можливо завданих Державі збитків є правом, а не обов`язком НПУ, Офісу Генерального прокурора, Державного бюро розслідувань, позаяк прийняте судом за результатами розгляду даної справи рішення жодним чином не впливає на реалізацію третіми особами зазначеного права, навіть у разі якщо воно буде наявне. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних правовідносин. Разом з цим Держава України як окремий відповідач - сторона у справі позивачем до участі у справі залучена так і не була. Також зазначає, що доводити недостовірність інформації, здобутої у кримінальному провадженні, її протиправність, належність і недопустимість доказів позивач має у кримінальному провадженні на відповідній стадії кримінального процесу, а не заявляючи позовні вимоги в порядку цивільного судочинства. Таким чином, доводити недостовірність інформації здобутої органами досудового розслідування при проведення ними дій, передбачених КПК України, зокрема, як зазначає позивач при допиті свідків, що є процесуальною слідчою дією, вчиненою в рамках кримінального провадження, останній повинен був за правилами кримінального судочинства, відтак, позовні вимоги про визнання недостовірною інформації, як такої, що порушує право [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. 21.07.2025 року позивачем подано заперечення щодо пояснень Національної поліції України, в яких він посилається на те, що завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави. В інтересах Держави є недопущення сплати коштів за правопорушення посадових осіб Держави, і відповідно в разі сплати Державою коштів за правопорушення посадових осіб Держави, в інтересах Держави є повернення Державі цих збитків шляхом стягнення з винних осіб. Також посилається на те, що належним відповідачем в цивільних справах про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є держава, яка бере участь через відповідний орган державної влади, пов`язаний з оскаржуваними діями. У справі відповідачем є Держава України в особі Харківської обласної прокуратури, ГУНП в Харківській області, ДКСУ, до яких і подано позовну заяву [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. 24.09.2025 року представником Офісу Генерального прокурора подано додаткові пояснення, в яких він посилається на те, що протоколи виїмки від 23.05.2006 та 02.06.2006, на наявність яких [PERSON] посилається в позові, у матеріалах кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 відсутні. Також позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що надані ним ТОВ СП «Веда-Холдинг» бази даних, система постачання-збуту-виробництва, системи найму та навчання працівників, комп`ютерні програми, інші необоротні активи є об`єктами права інтелектуальної власності, у т.ч. докази того, що позивач є творцем або іншою особою, якій належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності на вказані об`єкти. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.06.2025 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.06.2025 року цивільну справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 03.07.2025 року залишено без задоволення клопотання представника Державного бюро розслідувань Олійника А.Д. про участь у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 10.07.2025 року визнано заявлений позивачем [PERSON] відвід судді Слобідського районного суду м. Харкова Ященко С.О. у справі № 641/3787/25 необґрунтованим. Передано заяву позивача [PERSON] по відвід судді Слобідського районного суду м. Харкова Ященко С.О. у справі № 641/3787/25 для вирішення питання про відвід на розгляд іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 14.07.2025 року (суддя Зелінська І.В.) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід головуючого судді Ященко С.О. у цивільній справі № 641/3787/25. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 18.08.2025 року задоволено клопотання представника Державного бюро розслідувань Лук`янович В.О. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 19.08.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Харківської обласної прокуратури Штефана Є.О. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним притягнення відповідачем Харківською обласною прокуратурою [PERSON] до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 175, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 212 КК України і таким, що суттєво обмежило його права громадянина, та незаконним пред`явлення йому відповідачем Харківською обласною прокуратурою позову про відшкодування Державі шкоди, відмовити. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань Лук`янович В.О. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 25.08.2025 року задоволено клопотання представника Державного бюро розслідувань Олійник А.Д. про участь у підготовчому судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 27.08.2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 19.09.2025 року задоволено клопотання представника Державного бюро розслідувань Олійник А.Д. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури та третьої особи Офісу Генерального прокурора Штефан Є.О. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Представник ГУНП в Харківській області Котик С.Ф. у судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Державного бюро розслідувань Олійник А.Д. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що не зрозуміло, з яких сум виходив позивач при обрахуванні матеріальної шкоди. Крім того, зазначає, що ДБР не вчинялись дії, які б мали наслідком заподіяння позивачеві моральної шкоди. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.04.2002 року між ТОВ СУАП "Веда-Холдинг" в особі генерального директора Клименка Е.Є. та Радою, в особі співголів Ради Кушнарьова Є.П. та Пилипчука М.Д. укладено договір № 53-02 на реалізацію інвестиційного проекту. Згідно умов договору підприємство бере на себе зобов`язання на власний ризик та на інвестиційні кошти відповідно до затвердженого інвестиційного проекту та умов цього договору забезпечити реалізацію проекту, а Рада - забезпечити необхідні умови для його реалізації. Згідно договору № 53-02 від 26.04.2002 року імпорт продукції, що здійснюється під час реалізації інвестиційної проекту, обладнання та устаткування складає загальну суму 5257178 дол. США, яка в подальшому була збільшена на підставі додаткових угод № 2 від 27.06.2002, № 3 від 30.08.2002, № 4 від 02.01.2004. Згідно резюме проекту, інвестиційний проект полягав у створенні підприємства для виробництва високоякісного борошна. Згідно з висновком Харківської товарної біржи вартість цілісного майнового комплекту ТОВ УАСП "Веда-Холдинг" станом на 31.05.2005 року складає 40 600 000 грн. 27.09.2005 року між Акціонерним Східно-Українським Банком "ГРАНТ" (кредитор) та ТОВ СУАП "Веда-Холдінг" в особі директора Гордієнко Г.Ф. (боржник) укладено договір, згідно умов якого боржник в зв`язку з невиконанням забезпеченого заставою зобов`язання, передає кредитору, для задоволення його вимог у відповідності з п. 11 Договору № 40/43/29-"3" право власності на майно, яке було передано у забезпечення виконання зобов`язань. Вартість майна, за якою відбувається звернення сторонами встановлена у сумі 3 322 334,47 грн. ПДВ 20% - 664 466,89 грн., загальна сума 3 986 801,36 грн. 27.09.2005 року Акціонерним Східно-Українським Банком "ГРАНТ" (Іпотекодержателем" та ТОВ СУАП "Веда-Холдінг" в особі директора Гордієнко Г.Ф. (іпотекодавцем) складено акт, згідно якого ТОВ СУАП "Веда-Холдинг" передав АСУБ "ГРАНТ" майно, на суму 5 563 420,57 грн., ПДВ - 1 112 684,11 грн., всього - 6 676 104,68 грн. 27.09.2005 року Акціонерним Східно-Українським Банком "ГРАНТ" (Іпотекодержателем" та ТОВ СУАП "Веда-Холдінг" в особі директора Гордієнко Г.Ф. (іпотекодавцем) складено акт приймання-передачі майна, згідно якого ТОВ СУАП "Веда-Холдинг" передав АСУБ "ГРАНТ" майно, на суму 3 595 259,28 грн., ПДВ - 719 051,86 грн., всього - 4 314 311,14 грн. 30.09.2005 року між ТОВ СП "Веда-Холдинг" (замовник) та [PERSON] (виконавець) укладено договір про надання послуг. Згідно з п. 1.1. Договору за завданням замовника виконавець надає замовнику послуги з організації цілісного майнового комплексу ТОВ СП "Веда-Холдинг" в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Згідно з п. 1.2.1 Договору від 30.09.2005 року виконавець надає в оренду необоротні активи та свою інтелектуальну власність (бази даних, систему постачання - збуту - виробництва, системи найму та навчання працівників, комп`ютерні програми, і інші необоротні активи необхідні для роботи цілісного майнового комплексу ТОВ СП "Веда-Холдинг" Згідно з п. 4.1 Договору від 30.09.2005 року вартість послуг розраховується з суми екв. 7% в валюті від вартості необоротних активів та інтелектуальної власності, переданої замовнику виконавцем і не менше екв. 350000$ за рік. Згідно з п. 4.2 Договору від 30.09.2005 року вартість необоротних активів та інтелектуальної власності дорівнює вартості цілісного майнового комплексу ТОВ СП "Веда-Холдинг" за виключенням вартості устаткування та нерухомості. Згідно з п. 4.4 Договору від 30.09.2005 року всі необоротні активи цілісного майнового комплексу ТОВ СП "Веда-Холдинг", надані замовнику в оренду виконавцем належить виключно замовнику на праві власності. Згідно з п. 4.5 Договору від 30.09.2005 року інвестовані в замовника виконавцем власні грошові кошти для погашення заборгованостей по заробітній платі, закупівлі сировини та іншої господарської діяльності, а також не отриманий прибуток та вчасно не виплачена винагорода за користування підлягають оплаті в розмірі екв. 7% річних в валюті. Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.03.2006 року встановлено, що слідчим слідчої групи прокуратури Комінтернівського району м. Харкова Шиндель В.А. в період часу з 17:50 год. до 19:20 год. здійснено огляд адміністративного корпусу борошномельного комплексу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9. 02.03.2006 року слідчим слідчої групи прокуратури Комінтернівського району м. Харкова Шиндель В,А. здійснено виїмку бухгалтерської документації ТОВ СУАП "Веда-Холдинг". 02.06.2006 року старшим оперуповноваженим ВПМ ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова Ляшенком О.М. здійснено виїмку бухгалтерської документації ТОВ СУАП "Веда-Холдинг". Рішенням 14 сесії ХМР № 140/07 від 04.07.2007 року припинено ТОВ СУАП "Веда-Холдинг" право користування земельною ділянкою площею 0,9348 га по [ADDRESS] . Договір оренди земельної ділянки реєстраційний № 6904/04 від 22.01.2004 року вважати таким, що припиняє дію з дня державної реєстрації договору оренди землі з новим землекористувачем АСУБ "ГРАНТ". Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.03.2008 року залишено без змін постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.11.2007 року, якою кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] направлено прокурору Комінтернівського району м. Харкова на додаткове розслідування. 12.08.2008 року прокурор Комінтернівського району м. Харкова в інтересах Держави в особі Державної податкової інспекції в Комінтернівському районі м. Харкова звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в Комінтернівському районі м. Харкова 1777151 грн., та розглянути цивільний позов одночасно з кримінальною справою за обвинуваченням [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.03.2011 року залишено без змін постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.12.2010 року про направлення кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] на додаткове розслідування. 24.08.2011 року постановою старшого слідчого прокуратури Комінтернівського району м. Харкова кримінальну справу № 22060055 в частині обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 212 КК України припинено. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.10.2011 року кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 175 КК України направлено прокурору Комінтернівського району м. Харкова на додаткове розслідування для проведення судово-бухгалтерської експертизи, та виконання інших слідчих дій. 19.11.2012 року постановою прокурора Комінтернівського району м. Харкова скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Комінтернівського району м. Харкова про притягнення в якості обвинуваченого [PERSON] по кримінальній справі № 22060055. Кримінальну справу направлено начальнику СВ Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області для організації подальшого досудового слідства. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2013 року скаргу [PERSON] частково задоволено, та зобов`язано прокуратуру Комінтернівського району м. Харкова припинити перешкоджання досудовому слідству по кримінальному провадженню № 12012220540000584. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 року скасовано постанову старшого слідчого СВ ХМУ ГУМВСУ України в Харківській області Сорського О.І. від 27.07.14 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 1201222050000584 від 19.12.2012 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. 04.12.2014 року старшим слідчим першого СВ прокуратури Харківської області винесено постанову про кримінального провадження № 42013220030000066 від 06.08.2013 року в зв`язку з відсутністю в діях колишніх працівників прокуратури Комінтернівського району м. Харкова [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також колишнього о/у ВПМ ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 09.09.2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова скаргу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частково задоволено та скасовано постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітана міліції Сморшко О.І. від 20.08.2015 р. про закриття кримінального провадження № 12012220540000584. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.10.2015 року скасовано постанову слідчого СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Церковного В.Ю. від 29.09.2015 р. про закриття кримінального провадження № 12012220540000584, та зобов`язано СВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області виконати ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13.03.2008 року щодо надання правової оцінки обставинам, що в період з травня по вересень 2005 року [PERSON] не був директором ТОВ СП "Веда-Холдинг", в цей період часу була заборгованість по виплаті заробітної плати і в цей період часу на розрахункові рахунки підприємства надійшло 3853575,66 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.03.2016 року постанову слідчого СВ Комінтернівського ВПГУНП в Харківській області від 19.01.2016 року про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено до Комінтернівського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 для організації досудового розслідування. 20.04.2017 року заступником керівника Харківської місцевої прокуратури Казак Д.І. винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні скарги потерпілого [PERSON] у кримінальному провадженні № 12012220540000584 від 19.12.2012 за ч. 1 ст. 175 КК України 24.11.2017 року старшим слідчим другого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області лейтенантом податкової міліції Сироткіною Т.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220540002368 від 10.10.2016 року в зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ТОВ СУАП "Веда-Холдинг" складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 212, ст. 219 КК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України в зв`язку з закінчення строків давності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2022 року скасовано постанову дізнавача СД ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції Сапаєвої Г.Ж. від 11.06.2021 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12012220540000584 від 19.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. 02.11.2023 року начальником СД ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надано відповідь [PERSON] на його скаргу, в якій зазначено, що в матеріалах кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 року перебуває протокол виїмки від 02.03.2006 року, відповідно до якого з ТОВ СП "Веда-Холдинг" було вилучено: Накази з кадрової роботи 2004-2006 р. - 3 папки: (1 папка) 2004 р. наказ № 1, наказ № 287/2 згідно опису в період з 16.01.04 до 27.10.2004 р., (2 папка) 2005 р. 1 частина з 03.01.05 до 26.07.2005 на 492 арк. 2 частина - з 26.07.2005 до 29.12.2005; з 06.01.2006 до 31.01.2006; Накази з кадрової роботи 2002 р. - 1 папка на 9 арк.; Накази з кадрової роботи 2003 р. - 1 папка на 9 арк.; Особиста картка [PERSON] - 15 арк.; Колективний договір. Протокол від 23.07.2004 р. № 2 - 1 папка.; Книга обліку трудових книжок - [NUMBER] (на 95 арк.) прошитий.; Договірні відносини ТОВ «Веда-Холдинг» книжки підпр. в тому числі з СПДФЛ «Макуха» - 3 папки.; Трудові книжки - 16 шт.; Договори «комунальний банк» (зберігання, переробка, фасування, оренда) - 1 папка.; Банківські документи за період з 04.- 06.2005 (1 п); 07.-12.2005 (2 п) банківські відносини з Банком «Грант» - 2 папки.; Каса -2005 р. - 1 папка.; Розрахунково-платіжна відомість; Квітень - травень 2005 р. - 1 папка.; Червень - липень 2005 р. - 1 папка.; Серпень 2005 р. - 1 папка.; Вересень - грудень 2005р.; Січень 2006 р. - 1 папка.; Журнали ордери по рахунку № [NUMBER] - травень 2005 р.; червень 2005 р.; Кредитні договори (8 шт.) - 1 папка.; Баланс В № 1 станом на 30.09.2005 р. - 1 арк.; Видаткові накладні (квітень - червень 2005 р.) - 2 папки.; Договірні відносини ТОВ «Веда-Холдинг» - 1 папка.; Уставні документи (без уставу) - 1 папка.; Договір займу - 1 папка.; Касова книга за 2005 р. ТОВ «Веда-Холдинг» - 1 папка.; Книга обліку продажу товарів № 771; Книга обліку придбання товарів №10216/2; Авансові чеки 2005 р. - 1 папка.; Взаємовідносини з банком «Аваль» - 1 папка.; Накази 2004 р. - 1 папка (117 арк.); Видаткова накладна за 2005 р. - 3 папки.; Податкова накладна липень - вересень 2005 р. - 1 папка.; Картка рахунку № 502 (березень 2005 р.). Вказані [PERSON] нібито складені протоколи виїмки від 23.05.2006 та 02.06.2006, в матеріалах кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 року за ч. 1 ст. 175 КК України відсутні, відповідно до чого, підтвердити або спростувати факт вилучення вказано [PERSON] майна не надається можливим. 07.06.2023 року старшим дізнавачем СД ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Масалітіною М.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.07.2023 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.09.2023 року, відмовлено у задоволенні скарги [PERSON] на постанову старшого дізнавача від 07.06.2023 року про закриття кримінального провадження № 12012220540000584 від 19.12.2012 року. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2023 року в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову до подання відповідного позову до суду відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 07.03.2024 року змінено мотивувальну частину ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2023 року. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, а також відносини щодо захисту честі і гідності, ділової репутації спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У частині другій статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинених цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 67), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 14 грудня 2022 року у справі № 477/2330/18 (пункт 55)). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача. Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні). Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. пункти 110-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19 (провадження № 12-41гс23)). Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Пунктом 1-1 статті 2 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Згідно з пунктами 2 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягають відшкодуванню (повертаються) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; та моральна шкода. Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 266/94-ВР майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності під час кримінального провадження, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 21 Порядку речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ (далі - уповноважений банк). У разі коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки (далі - депозитний рахунок) уповноваженого банку. Єдині правила обліку, зберігання та передачі речових доказів, цінностей та іншого майна на стадії дізнання, досудового слідства і судового розгляду, а також порядок виконання рішень органів досудового слідства, дізнання і суду щодо речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна встановлено Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду. Порядок зберігання речових доказів, вилучених у ході обшуку, визначений Інструкцією про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженою спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція). Пунктом 14 Інструкції передбачено, що відповідальним за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді. Відповідно до пункту 86 Інструкції у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04 березня 1996 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131). Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки. В абзацах 1, 2, 16 пункту 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення про застосування Закону № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Пересилка або доставка майна проводиться також за рахунок цих органів. Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження. Відповідно до частини четвертої статті 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу, вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа, вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката. Приписами ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. З огляду на вказані приписи ЦК України, суд зазначає, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин, що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20, від 30 жовтня 2024 року у справі № 757/27686/22 ). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)). Також позивач (кредитор) повинен довести факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18, від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/3669/19, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18). Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Зазначене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 352/2255/19 (провадження № 61-11055св20). Верховний Суд у постанові від 17.09.2025 року по справі № 461/6351/23 зазначив, що "у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування необхідно виходити із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію". Надмірна тривалість кримінального провадження сама по собі здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Подібних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23). Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка, разом із іншим, зазначила, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), та постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23). Стаття 28 Конституції України гарантує кожній особі право на повагу до її гідності, а за частиною четвертою статті 32 основного Закону кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Тож право на захист честі, гідності і ділової репутації - один з основних способів захисту Конституційних прав людини на недоторканність особистого життя. Кожен має право захищати честь, гідність і ділову репутацію в суді, крім того Конституція України передбачає судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе або членів своєї сім`ї. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Здійснення передбачених статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зокрема, свободи дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів), пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (стаття 1 Закону України «Про інформацію»). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співвжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено правовий висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження,

Outcome: dismissed