Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Представник АБ «Укргазбанк» у березні 2024 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 53674,97 грн. за договором кредиту № 2020/І_С/265-Z1721066-01 від 05.02.2020 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.02.2020 року [PERSON] на підставі заяви-договору від 05.02.2020 року № 2020/І_С/265-Z1721066-01 приєднався до Правил відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками, а також до карткового продукту «Універсальна картка «Домовичок», видано банківські платіжні картки [NUMBER] , [NUMBER] . Шляхом підписання Заяви про приєднання [PERSON] укладено Кредитний договір № 2020/І_С/265-Z1721066-01 від 05.02.2020 року. Відповідно до договору Банк встановив ліміт овердрафту в сумі 34100,00 грн., (максимальна сума ліміту дозволеного овердрафту 300000,00 грн.), строком дії ліміту дозволеного овердрафту (строк кредитування) 12 місяців з можливістю пролонгації відповідно до умов правил, із сплатою за користування овердрафтом 0,0001% річних під час пільгового періоду (30 днів з дня виникнення заборгованості), 36,0% річних на наступний день після завершення пільгового періоду користування овердрафтом. Крім того, у випадку прострочення сплати дозволеного овердрафту/овердрафту процентна ставка складає 48% річних, згідно тарифів та програми кредитування, про що відповідач був повідомлений в Заяві на приєднання. Позивач вказує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме своєчасно не повернув банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 05.03.2024 року становить 53674,97 грн., з яких: 33687,14 грн. заборгованість за кредитом; 19987,83 грн. заборгованість за процентами. У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.04.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.\~ Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом неодноразового направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223\~та ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2\~ст.\~247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 05.02.2020 року [PERSON] підписав заяву-договір від 05.02.2020 року № 2020/І_С/265-Z1721066-01, зі змісту якої вбачається, що ця Заява-договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських продуктів\\пакетів (що всі розміщені на сайті Банку) є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між АБ «Укргазбанк», реквізити якого визначені у Правилах та Клієнтом, реквізити якого зазначені у цій Заяві-договорі (п. 2.1). Пунктом 4 заяви-договору визначено програму кредитування за договором № 2020/І_С/265-Z1721066-01: строк дії договору: з 06.02.2020 по 05.02.2021 року; мета кредиту: споживчі цілі; тип та спосіб надання кредиту: ліміт дозволеного овердрафту, безготівковим шляхом; валюта кредиту: національна валюта України гривня; порядок надання кредиту: безготівковий; погашення кредиту: в кінці строку; забезпечення: без забезпечення; власний внесок: відсутній; тип процентної ставки: фіксована; порядок сплати процентів: щомісячна; строк кредитування: 12 місяців; орієнтовна сума кредиту 10 000 грн; можлива сума кредиту: 0 - 300 000 грн; щомісячний платіж по кредиту: 7,00 % мінімум 50,00 грн; пільговий період: 30 днів; процентна ставка: 36,00% річних; процентна ставка на пільговий період 0,00001 % річних; процентна ставка на прострочену заборгованість: 48,00% річних; загальні витрати за кредитом: реальна процентна ставка: 55,75%, проценти: 2273,91 грн, комісії, платежі за додаткові та сукупні послуги: 949,90 грн, разом: 3223 грн. 81 коп. 06.02.2020 року на кредитну картку [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у сумі 34100,00 грн., що підтверджується випискою за банківськимирахункамиUA553204780000022037111624957, [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] . АБ «Укргазбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив [PERSON] картковий рахунок, виконував розрахунково-касове обслуговування клієнта, та надавав йому кредитні кошти у встановленому договором ліміті дозволеного овердрафту, що складає 34100,00 грн. Дані обставини підтверджуються Заявою-договором № 2020/І_С/265-Z1721066-01 від 06.02.2020 року, паспортом споживчого кредиту №2020/І_С/265-Z1721066-01, який підписаний відповідачем, виписками з особового рахунку [PERSON] , розрахунком заборгованості за договором станом на 05.03.2024 року. З вищевикладеного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання банківських послуг, які врегульовано положеннями §§1-2 Глави 16 ЦК України, Глави 52 ЦК України, §2 Глави 71 ЦК України, а також нормами Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положення абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 лютого 2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник АБ «Укргазбанк» у позовній заяві зазначила, що рішеннями верифікатора та андерайдера від 12.01.2021 року № 66-longation-02, від 12.01.2022 року № 92-longation-02, Витягом з протоколу № 169 засідання оперативного штабу АБ «Укргазбанк» від 07.10.2022 року з додатком до нього, Відповідачу неодноразово продовжено строк користування кредитними коштами (05.08.2023 року є останнім днем користування дозволеним овердрафтом). Відповідно до параметрів кредитного ліміту за договором №2020/І_С/265-Z1721066-01, строк дії договору сторонами визначено в 12 місяців, тобто до 05.02.2021. Надані позивачем докази, зокрема заява-договір № 2020/І_С/265-Z1721066-01 від 05.02.2020 року та паспорт споживчого кредиту №2020/І_С/265-Z1721066-01, які підписані відповідачем не місять умов про пролонгацію строку дії договору. Разом з тим, примірник Правил, підписаний відповідачем, у якому б містилися умови та порядок пролонгації кредитного договору, суду не надано. Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що роздруківка Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками Укргазбанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.ukrgasbank.com) неодноразово змінювалися самим ПАТ «Украгазбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Правила у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, визначені Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк», відсутність у заяві-договорі №2020/І_С/265-Z1721066-01 від 05.02.2020 року та паспорті споживчого кредиту №2020/І_С/265-Z1721066-01, які підписані відповідачем, погоджених сторонами умов пролонгації кредитного договору, такі Правила не можуть однозначно свідчити про узгодження сторонами порядку пролонгації договору. Зважаючи на вказане, посилання представника позивача на розміщені на веб-сайті ПАТ АБ «Украгазбанк» Правила, як на доказ погодження сторонами умов пролонгації строку дії договору суд вважає безпідставними. З огляду на мінливий характер Правил, умови, що у них містяться не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо вони прямо не передбачені у кредитному договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем. Такі висновки зроблені судом з урахуванням правових позицій, викладених щодо подібних правовідносин, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року (провадження № 14-131цс19), постановах Верховного Суду від 26.10.2022 року у справі № 333/5483/20 (провадження № 61-19321св21), від 03.08.2022 року у справі № 156/268/21 (провадження № 61-17186св21) та 07.03.2024 у справі № 760/8251/20 (провадження № 61-17784св23). Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для висновку про пролонгацію кредитного договору №2020/І_С/265-Z1721066-01 від 05.02.2020 року, а тому у цій справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії позики, є необґрунтованими. Правові підстави для стягнення відсотків, нарахованих після 05.02.2021 року відсутні. Зазначений висновок зроблений з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, за період з 05.02.2020 по 05.03.2024 року, ПАТ АБ «Укргазбанк» було нараховано 19987,83 грн. процентів, разом з тим, вказану заборгованість нараховано банком, в тому числі, поза межами строку дії договору, оскільки з 06.02.2021 року позивач втратив право нараховувати відповідачу договірні проценти. В межах дії кредитного договору, тобто за період з 05.02.2020 по 05.02.2021 року, відповідачу було нараховано 7272,01 грн. процентів. При цьому, протягом цього періоду відповідачем в рахунок погашення заборгованості за процентами було сплачено 6557,87 грн. Таким чином, залишок заборгованості за процентами за користування кредитними коштами становить 714,14 грн. Також з виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, а саме після 06.02.2021 року, [PERSON] вносилися платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, враховуючи те, що банком продовжувалося понадстрокове нарахування процентів за користування кредитними коштами, внесені платежі спрямовувалися на погашення нарахованих відсотків. Так, протягом 06.02.2021 31.08.2023 року [PERSON] було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 36617,91 грн., з яких: 22667,10 грн. було зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та 13950,81 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи те, що загальний розмір заборгованості за тілом кредиту, заявлений позивачем, становить суму встановленого кредитного ліміту, а саме 33687,14 грн., то залишок заборгованості за тілом кредиту станом на 05.03.2024 року складає 11017,04 грн. При цьому судом встановлено, що протягом 06.02.2021 31.08.2023 року [PERSON] було сплачено грошові кошти в сумі 13950,81 грн., які зараховано позивачем у рахунок погашення заборгованості за процентами. Таким чином, нарахований банком розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 11017,04 грн. та за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 714,14 грн. підлягає зменшенню за рахунок суми переплати по відсотках, яку відповідач вносив на погашення основного боргу, і яка в порушення умов договору направлялася на погашення відсотків, нарахованих поза межами строку дії кредитного договору. Шляхом зменшення суми залишку заборгованості за кредитом в сумі 11017,04 грн. та за процентами 717,14 грн., за рахунок переплати по відсотках в сумі 13950,81 грн., встановлено відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, а, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 14791-31 від 27.02.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду покладається на позивача у повному обсязі.

Outcome: dismissed