Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 27.07.2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено договір №272828800 , за умовами якого остання отримала позику у розмірі кредитного ліміту на суму 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачці позику, а остання умови договору не виконує, внаслідок чого заборгованість складає 39610,62грн. Позивач просить стягнути вказану заборгованість, оскільки набув право вимоги відповідно до договору факторингу. Крім того, просить стягнути на свою користь 2422,40 грн сплаченого судового збору та 6000,00 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Представник відповідачки адвокат О. Шелудько надала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Зазначила, що кредит надавався строком на 7 днів, а тому заборгованість по процентам складає 1428 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснено погашення тіла кредиту на загальну суму 12000 грн та оплата заборгованості за відсотками в сумі 22222,78 грн, тобто загально сплачено 34222,78 грн, що свідчить про погашення заборгованості. Також представник відповідачки зазначає, що позивач не набув права вимоги за договором кредиту, оскільки на момент укладання договору факторингу в 2018 році ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачкою. Представник позивача - адвокат А.Тараненко - надав до суду відповідь на відзив, в якому позов просив задовольнити. Зазначив, що відповідачка визнала укладання договору, а отже і ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Оскільки до 02.10.2021 не була вчасно сплачена вся сума заборгованості, змінювалася відсоткова ставка за користування кредитом, що відповідає п.1.12 договору кредиту, згоду на автопролонгацію якого надала відповідачка. При відступленні права вимоги відсотки продовжували нараховуватися відповідно до п.1.12.2 кредитного договору. Фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладання кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладання договору факторингу. Представник відповідачки - адвокат О. Шелудько надала до суду додаткові пояснення, в яких зазначила, що з наданих позивачем розрахунків вбачається, що проценти за користування кредитом нараховуються поза межами строку дії договору. Відповідно до п.1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Позивачем не доведено, що відповідач погодився на умови автопролонгації строку кредитування, оскільки відповідної згоди на те відповідачкою підписано не було. У матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачці такого повідомлення. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту здійснення оплати ТОВ «Таліон Плюс» суми фінансування за відступлення права вимоги за кредитним договором №272828800 від 27.07.2021, а отже відсутні підтвердження, що відступлення права вимоги було виконано. Крім цього, надала докази про оплату гонорару за правову допомогу відповідачкою. 10.06.2025 представник позивача - адвокат А.Тараненко - надав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що нарахування заборгованості, в тому числі процентів, позивачем здійснювалось виключно на підставі кредитного договору. Відповідачкою в свою чергу не надано власного розрахунку заборгованості. Уклавши договір, позичальник погодився на його умови, а отже і на нарахування відсотків. Право вимоги перейшло до Клієнта від Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до відповідачки перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 02.11.2021, тобто після укладання кредитного договору №272828800 від 27.07.2021. Законодавством не передбачено обов`язкового повідомлення новим кредитором боржник про зміну кредитора. Оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників, позивач належним чином довів факт переходу права вимоги. Представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 27.07.2021 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою укладено договір №272828800, за умовами якого остання отримала позику у розмірі кредитного ліміту на суму 12000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п.1.7 Договору кредиту Кредитна лінія надається строком на 7 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 03.08.2021. Відповідно до п.1.8 сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Матеріали справи не містять та позивачем не зазначено, що відповідачка, як позичальниця, реалізувала своє право на продовження строку користування позикою. Відповідно до п.1.9.3. кредитного договору якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8.Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовується з надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожен день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Наведена умова Договору свідчить, що сторонами застосовується автопролонгація договору, у випадку неповернення позичальником заборгованості, у встановлені договором позики строки. Автоматичну пролонгацію договору чинне законодавство передбачає лише для окремих видів правовідносин. Але зважаючи на принцип свободи договору (ст.\~3, ст.\~627 Цивільного кодексу України), сторони договору можуть самостійно встановлювати будь-які умови, що не суперечать закону. Тобто прописати умови про автоматичну пролонгацію у договорі. Однак, якщо формулювання дозволяє двозначне тлумачення, важливо враховувати загальні принципи договірного права. Отже, тлумачення пункту щодо автоматичного продовження (пролонгації) договору залежить від його формулювання та контексту. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений\~\~ договором строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від\~\~27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено\~ст. 526 ЦК України. Згідно із\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга\~статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Суд також звертає увагу на аналогічне правове регулювання можливості стягнення процентів поза межами встановленого договором строку повернення вкладу в спорах, в яких банки, на порушення умов договору банківського вкладу, не повертають вкладникам банківські вклади та нараховані за ними проценти. Проценти за банківським вкладом нараховуються лише в межах строку, визначеного у договорі банківського вкладу, тобто за правомірне користування цими коштами. Інакше кажучи, так само як банк не може нараховувати проценти за користування позичальником кредитом після спливу визначеного у договорі строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~(пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 444/9519/12), так само і вкладник за договором банківського вкладу після закінчення строку, на який зроблений вклад, позбавлений права вимагати стягнення процентів за правомірне користування банком цими коштами. Зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц сформульовано такі висновки. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті\~526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Зі змісту укладеного між сторонами договору, вбачається, що кредит надається строком на 7 днів - з 27.07.2021 по 03.08.2021 включно. Матеріали справи не містять доказів того, що позичальник ініціювала продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачувала підвищені відсотки. У разі не повернення кредитних коштів у визначений договором семиденний термін,\~\~договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування\~\~кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, в договорі визначається як базова процентна ставка (п. 1.9.3 договору), очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме не повернення кредитних коштів у\~\~встановлений 7-и денний термін, тобто фактично є санкцією. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений\~\~ договором строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від\~\~27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що не повернення позичальником кредитних коштів у визначений договором строк, за відсутності\~\~активних дій відповідачки направлених на зміну кінцевої дати повернення кредиту, є неправомірною поведінкою боржника, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає\~\~право кредитодавця нараховувати після спливу 7-денного періоду кредитування\~\~проценти за користування кредитними коштами визначені у розмірі\~\~встановленому договором. Враховуючи суму позики 12 000 грн., встановлену базову ставку - 1,70% на день, кількість днів нарахування процентів - 7 днів, то за 7 днів при неповерненні кредиту мало бути нараховано процентів 1428 грн. ( 204 грн в день на 7 днів). З наданого позивачем розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відповідачкою здійснено погашення тіла кредиту: 03.08.2021 0,40 грн, 04.09.2021 0,32 грн, 02.11.2021 11999,28 грн., тобто на загальну суму 12000 грн, а також здійснено оплату заборгованості за процентами: 03.08.2021 999,60 грн, 04.09.2021 6527,68 грн, 02.11.2021 14695,50 грн, а всього 22222,78 грн, що свідчить про повне погашення заборгованості. Враховуючи, що відповідачкою повністю погашено заборгованість по кредиту 02.11.2021, питання про відсутність у позивача права вимоги за договором факторингу судом не досліджувалося. Згідно\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Представником відповідача заявлені витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн, які оплачені відповідно до квитанції від 27.01.2025 на суму 6000 грн та квитанції від 02.06.2025 на суму 4000 грн на підставі актів здачі-прийняття наданих послуг. Зазначені витрати підлягають відшкодуванню за рахунок позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Outcome: approved