Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

13 вересня 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ «Страхова група «ТАС») через свого представника Миц І.В. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації, ціною позову 781 756,70 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 вересня 2021 року, о 14 годині 55 хвилин, на 321 км + 200 м автошляху Київ-Одеса, [PERSON] керуючи автомобілем DAF, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом SCHMITZ, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку, після чого даний автомобіль зіткнувся з автомобілем DAF, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом SDC, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали ряд механічних пошкоджень. Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року у справі № 507/1573/21 [PERSON] , визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП. У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується вказаною постановою. Враховуючи наявність Договору страхування, водій пошкодженого автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання страхової події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] проведено його огляд, про що складено акт огляду КТЗ (дефектна відомість), Звіт вих. № 23965 від 12.10.2021 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу та зобов`язуючу пропозицію визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані). Розмір страхової суми згідно Договору страхування становить 2 018 630,00 грн. Франшиза згідно п.5 Договору страхування становить 0% від страхової суми. Дійсна ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] на момент ДТП складає згідно Звіту вих. №23965 від 12.20.2021 року 1 964 356.70 грн. Вартість ТЗ в пошкодженому стані згідно Зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна ТОВ "Аудатекс Україна" становить 1.050 000.00 грн., враховуючи викладене страхове відшкодування становить 1.964.356.7 грн. - 1.050 000.00 грн. = 914. 356.7 грн. Франшиза згідно полісу №201624413 складає 2 600.00 грн. Ліміт цивільно-правової відповідальності за шкоду майну на момент ДТП становить 130 000.00 грн. Залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача складає: 781 756.70 грн. = 914 356.70 грн. - 130 000.00 грн. -2 600.00 грн. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вирішити спір у позасудового порядку не представляється можливим, позивач просить стягнути з [PERSON] 781 756,70 грн матеріальної шкоди в порядку суброгації, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 765,35 грн. Ухвалою суду від 28.04.2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу надано час на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 26.06.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився у позовній заяві зазначив, що просить провести судовий розгляд без участі представника позивача за наявними доказами. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, місце та час судового розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розглядом справи до суду не направив, його інтереси в залі судового засідання, представляє адвокат Реу Р.В. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дату, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Представник відповідача - адвокат Реу Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що в матеріалах справи наявний звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 12.10.2021 року, який суперечить закону, оскільки оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність та при проведенні оцінки і огляду транспортного засобу не було запрошено відповідача, а тому вважає, що позивачем не доведено розмір спричиненої шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позиції учасників розгляду справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Так, судом встановлено, що 15.09.2021 року о 14-55 год. на 321 км+200 м на автошляху Київ-Одеса, [PERSON] , керуючи автомобілем марки DAF, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом SCHMITZ, державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку, після чого даний автомобіль зіткнувся з автомобілем DAF, державний номерний знак [NUMBER] , з напівпричепом SDC, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) транспортні засоби отримали ряд механічних пошкоджень. Постановою Любашівського районного суду Одеської області від 04 жовтня 2021 року у справі № 507/1573/21 [PERSON] , визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18)». Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. В силу статей 979, 980 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування"). АТ «СГ «ТАС» та ТОВ «УЛФ ФІНАНС» укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №А 505275 (Додаток FO-809910 до договору добровільного страхування. Предметом страхування є страхування транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.6-9). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. 15.09.2021 року власник автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» звернулось до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про настання страхового випадку (а.с.11). 27.09.2021 року складено Акт огляду транспортного засобу №26215/01/2021/90 автомобіля марки Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] та надана ремонтна калькуляція від 12.10.2021 року та зобов`язуючу пропозицію визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) (а.с.18-32). 12.10.2021 складено звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, проведення якого доручено оцінювачу [PERSON] , який має вищу освіту, кваліфікацію оцінювача дорожніх транспортних засобів, який діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності виданого Фондом Д №652/19 від 19.08.2019 року, яким визначено вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ після аварійного пошкодження КТЗ Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] станом на 27.09.2021 року, що дорівнює з урахуванням ПДВ 1 552 339.37 грн., без урахування ПДВ 1 336 824.81 грн. (а.с.14-17). Відповідно до страхового акту №30210/01/921 від 27.10.2021 року розмір страхового відшкодування становить 914 356.70 грн. ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» звернулось до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про проведення страхового відшкодування по страховому випадку, що відбувся 15.09.2021 року за участі автомобіля Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.33). Відповідно до платіжної інструкції №223488 від 29.10.2021 року АТ «СГ`ТАС» сплатило ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» страхове відшкодування по Договору №FO809910 від 26.05.2021 (Г.д.А-505275), ТОВ УЛФ-ФІНАНС, ЄДРПОУ:41110750, т/з Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , без ПДВ в сумі 914 356.70 грн.(а.с.35). Відповідно до страхового полісу ЕР №201624413 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Volkswagen Touareg, державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПРАТ «СК`ГЛОБАЛ ГАРАНТ», франшиза складає суму 2600.00 грн. (а.с.36). Ліміт Полісу №201624413 становить 130 000.00 грн. та франшиза складає 2600.00 грн, що враховуються, при визначенні розміру відшкодуванні шкоди, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування шкоди сума 781 756,70 грн. Відтак, беручи до уваги принцип повного відшкодування завданих збитків, відповідач, як винна особа, зобов`язаний відшкодувати позивачу в порядку суброгації різницю між отриманим позивачем страховим відшкодуванням і фактично завданою шкодою, яка у цьому випадку дорівнює сумі виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування 781 756.70 грн. = 914 356.70 грн. - 130 000.00 грн. -2 600.00 грн.). Такий підхід відповідає чинному законодавству, а також узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі № 369/15321/20, яка є аналогічною за змістом правовідносин. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 вказано, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункти 70, 72 постанови). Таким чином, відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до ПрАТ «СГ «ТАС» після виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі -Закон)). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону). Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Учасники справи згідно з матеріалами справи мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і страховиком - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між позивачем та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13, у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.261, ст.262 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р., який був чинним на момент виникнення правовідносин сторін, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» від 18.11.2021 р., страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. На підставі ст. 108 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що у зв`язку із виплатою страхового відшкодування на користь страхувальника, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в порядку суброгації у межах виплаченого страхового відшкодування. Тобто, до ПрАТ «СГ «ТАС» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Суд відхиляє заперечення представника відповідача адвоката Реу Р.В. щодо надмірного розміру страхового відшкодування в сумі 781 756.70 грн., оскільки вказана сума розрахована на підставі Акту огляду ТЗ і ремонтної калькуляції, тому що зазначене дозволено умовами Договору добровільного страхування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року №522/1029/18 виснує, що ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Не попередження експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку тягне за собою неналежність експертного висновку. Водночас, під час розгляду справи представник відповідача, адвокат Реу Р.В. не заявляв клопотання про призначення судової експертизи на спростування заявленої позивачем суми відновлювального ремонту (страхового відшкодування), і жодних доказів на спростування цієї суми не надав. Щодо твердження представника відповідача про визнання звіту суб`єкту оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ недопустимим доказом, з підстав того, що оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, то суд наголошує, що Верховний суд вказав, що об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Об`єктивність оцінки майна та здійснення її відповідно до вимог чинного законодавства як обов`язок встановлені Законом «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без будь-якої прив`язки до повідомлень його про відповідальність. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідальність. Разом з тим, за змістом ст. 12 і 33 Закону, звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. Це унеможливлює судовий розгляд справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Такі висновки містяться в рішенні по справі ВС/КЦС №711/650/13-ц від 04.07.2018. Щодо не запрошення відповідача при складанні Акту огляду транспортного засобу № 26215/01/2021/90 то суд наголошує, що даний акт (дефектна відомість) є тільки описом пошкоджень для подальшого складання калькуляції відновлювального ремонту і не зобов"язує страхову компанію нести відповідальність по відшкодуванню збитків та викликати відповідача для складання такого Акту. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Відповідач не надав доказів, що зафіксовані в актах огляду транспортного засобу та ремонтній калькуляції ремонтні роботи є такими, що не зумовлені ДТП. Посилання представника відповідача - адвоката Реу Р.В. на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог повністю спростовуються наведеними доказами та ґрунтується на невірному тлумаченні правових норм, які регулюють правовідносини у сфері страхування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Таким чином, враховуючи, що факт дорожньо-транспортної пригоди мав місце внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху, що підтверджено постановою суду від 04 жовтня 2021 року, яка набрала чинності, зазначена ДТП визнана страховим випадком і прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, проведено виплату потерпілій стороні, розмір збитків внаслідок ДТП підтверджено у ході розгляду справи, суд вважає вимоги позивача про стягнення шкоди в порядку суброгації обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved