Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

07\~травня 2025\~року [PERSON] ,\~яка діє\~через свого\~представника адвоката\~Сорочана В.О.,\~через підсистему\~«Електронний суд»\~звернулась з\~позовною заявою\~до [PERSON] \~про поділ\~спільного майна,\~в якому\~просить в\~порядку поділу\~спільного сумісного\~майна подружжя\~-\~автомобіля «NISSAN\~X-TRAIL»,\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~компенсацію вартості\~майна в\~розмірі 265048\~грн,\~а автомобіль\~залишити у\~власності [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що з 18 вересня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування в шлюбі, а саме, 09 березня 2012 року, за спільні кошти подружжя 281084 грн придбали автомобіль «NISSAN X-TRAIL». Вказаний автомобіль був зареєстрований на відповідача. Вважає, що придбаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та належать їй і відповідачу, при цьому відповідач самостійно користується автомобілем і відмовляється домовлятися з нею, щодо будь-яких варіантів розподілу спільного майна. Зазначила, користуватися автомобілем не має змоги, оскільки не має водійського посвідчення. 26 травня 2025 року представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] в стягнені з [PERSON] компенсації вартості майна в розмірі 265048 грн та визначити ідеальні частки подружжя в автомобілі «NISAN X-TRAIL» 2012 року випуску, без його реального поділу, залишивши майно у їх спільній частковій власності. Зазначила, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року. Позивач не намагалася домовитися з відповідачем з приводу поділу автомобіля або користування ним, хоча має водійське посвідчення, яке отримала у вересні 2023 року, і має можливість домовитися з відповідачем, щодо користування автомобілем. До теперішнього часу позивач проживає та користується квартирою придбаною відповідачем до шлюбу, яка належить йому на праві приватної власності, але враховуючи що там проживає позивач, відповідач не має змоги користуватися та розпоряджатися власним майном. Окрім того, позивач взагалі не сплачує кошти за комунальні послуги якими користується, всі витрати за квартиру відповідач несе самостійно, в розмірі приблизно 3000 грн, на місяць. В період з 2012 року по травень 2024 року, автомобілем користувалися спільно, для потреб родини. Автомобіль дійсно знаходиться в задовільному стані, але цей стан автомобіля підтримував за власний кошт саме відповідач, позивач жодних витрат на ремонт, технічне обслуговування автомобіля не надавала. Експертну оцінку надану позивачем до суду, було проведено лише на підставі наданих позивачем документів на автомобіль, сам автомобіль експерт не оглядав та не оцінював, тому не можливо визначити дійсну вартість автомобіля. Відповідач погоджується з тим, що автомобіль придбаний в шлюбі є спільною власністю. На даний час враховуючи розходи відповідача, а саме, сплата аліментів на дітей в розмірі 40000 грн, оплата комунальних послуг за квартиру в якій проживає позивач в середньому 3000 - 3500 грн на місяць, оплата комунальних послуг за житло де фактично проживає відповідач в розмірі 3000 грн. на місяць, він не має змоги виплатити своїй колишній дружині суму коштів в розмірі 265048 грн. В разі залишення майна у спільній частковій власності, відповідач готовий вирішувати питання щодо користування автомобілем/або погашення вартості частин автомобіля шляхом оплати комунальних послуг за квартиру, яка належить на праві приватної власності відповідачу, та в якій залишилася проживати позивач, до виповнення повноліття молодшої дочки. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання також не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, за наявними в матеріалах справи документами, враховуючи відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що сторони з 18 квітня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2024 року /а.с. 4/. Як вбачається з акту приймання передачі автомобіля від 17 травня 2012 року, 09 березня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Н-АВТО» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 12-40 «NISAN X-TRAIL», 2012 року випуску, номер кузова (VIN): [NUMBER] . Ціна автомобіля складала 281084 грн. Даним актом автомобіль був переданий покупцю [PERSON] /а.с .14/. Згідно інформації Територіального сервісного центру МВС № 4844 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях станом на 14 серпня 2025 року, згідно Єдиного державного реєстру МВС автомобіль «NISAN\~X-TRAIL»,\~2012\~року випуску,\~номер кузова\~ [NUMBER] державний номерний знак [NUMBER] з 17 травня 2012 року зареєстровано за [PERSON] /а.с. 65/. Відповідно до звіту про оцінку майна, власником якого є [PERSON] , ринкова вартість автомобіля «NISAN X-TRAIL», 2012 року випуску, номер кузова (VIN): [NUMBER] становить 530097 грн /а.с. 5-26/. Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною 1 ст.\~368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи судом встановлено, що спірне майно автомобіль «NISAN X-TRAIL», 2012 року випуску придбано у період перебування сторін у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, отже, вказане майно підлягає поділу між подружжям у рівних частках. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року №\~5\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства,\~що регулюють\~провадження у\~справі до\~судового розгляду» висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення (Постанова Верховного Суду у справі №760/13712/16-ц від 10.04.2019 року). Метою позивача у справі є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме майна, яке є неподільною річчю автомобіля, а відтак вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації за частку у власності на спірний автомобіль слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача (залишення у власності в цілому) та стягнення компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Суд приймає звіт про незалежну оцінку автомобіля, надану позивачем, як письмовий доказ вартості майна придбаного в період шлюбу /а.с.5-26/, згідно якого вартість спірного автомобіля складає 530097 грн. Також, суд приймає до уваги зауваження відповідача щодо незгоди із визначеною позивачем вартістю спірного автомобіля. При цьому зазначає, що позивачу було роз`яснено право на призначення експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи, але експертиза по справі не проводилась. Зважаючи на встановлений процесуальним законодавством України принцип диспозитивності цивільного судочинства та ненадання відповідачем інших, альтернативних доказів з приводу вартості вищевказаного майна, у суду були відсутні правові підстави для відхилення представлених позивачем доказів з цього приводу. Враховуючи вищенаведені обставини, принцип розподілу майна подружжя в натурі та фактичний порядок користування цим майном, а також межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості частки у праві спільної власності на автомобіль «NISAN\~X-TRAIL»,\~2012\~року випуску у розмірі 265048,50 гривень (530097 грн:2). Позивачем у позовній заяві не ставилось на вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved