Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

У вересні 2025 р. [PERSON] (позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії, стягнення безпідставно отриманих коштів та стягнення моральної шкоди, в якому просила суд визнати неправомірною та такою, що не породжує правових наслідків, односторонню зміну Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 43351724) умов Договору № 051026851 від 29 липня 2021 року щодо вартості дипломного проєктування у розмірі 13 200 грн 00 коп. та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 43351724) надати послуги дипломного проєктування за навчальною програмою «Розробка програмного забезпечення» за договірною вартістю 8 200,00 грн., що визначена Договором № 051026851 від 29.07.2021.Стягнути з Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 43351724) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 33 441,97 грн. з яких: 31 470,00 грн - сума безпідставно отриманих коштів (підтверджена Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2025 у справі № 761/2780/25), 1 404.17 грн - інфляційні втрати, 567,80 грн - 3% річних. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 43351724) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.07.2021 між [PERSON] (далі - Позивач) та ТОВ «КИЇВ СТРІМ» укладений Договір № 051026851, за яким послуги з навчання отримує її неповнолітній син [PERSON] . Згідно з п. 1.3.3 додаткової угоди № 1 до Договору, загальна вартість послуг за весь період навчання становить 141 177,00 грн. Вартість дипломного проектування відповідно до п. 1.4 цієї угоди - 8 200,00 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором за навчання, сплативши 07.11.2024 повну вартість навчання у розмірі 141 177,00 гривень. У червні 2024 року відповідач в односторонньому порядку, без правових підстав, збільшив вартість навчання до 172 650 грн та вимагав сплати додаткової суми, застосовуючи блокування доступу дитини до навчальної платформи MyStat та погрожуючи відрахуванням. Позивачка додатково сплатила кошти в сумі 31 470,00 грн, щоб не заблокували доступ дитини до навчальної платформи MyStat. 16.04.2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у справі № 761/2780/25 виніс Рішення, яким визнав неправомірними дії ТОВ «Київ Стрім» щодо зміни вартості послуг понад договірну та зобов`язав відповідача виконувати Договір у первинній редакції. Позивач зазначає, що незважаючи на те, що рішення у справі № 761/2780/25 набрало законної сили, відповідач продовжує систематично порушувати права позивача та її дитини, ігноруючи висновки суду. 14.08.2025 при зверненні до навчальної частини щодо дипломного проектування позивачу повідомлено про нову збільшену вартість дипломного проекту - 13 200,00 грн замість договірних 8 200,00 грн. Відповідач заявив, що у разі несплати цієї суми неповнолітній студент не буде допущений до дипломного проєктування, що позбавить його можливості отримати диплом. Вартість дипломного проєктування у розмірі 8 200,00 грн. зафіксована в п. 1.4 Додаткової угоди №1 до Договору № 051026851, яка є невід`ємною частиною цього Договору. На думку позивача, у відповідача відсутні фактичні підстави для зміни вартості послуг (дипломного проектування). Позивач не отримувала жодного повідомлення від відповідача про зміну вартості послуг та обґрунтування таких змін, а саме інформацію щодо «причинно- наслідковий зв`язок між змінами кон`юнктури ринку та зростанням витрат надавача послуги». Як варіант мирного врегулювання спору, позивач запропонував відповідачу повернути частину безпідставно отриманих коштів у сумі 23 273,00 грн (31 470,00 грн мінус 8 200,00 грн за дипломне проектування), за умови надання послуг з дипломного проектування за договірною вартістю. Відповідач вказану претензію проігнорував. На думку позивача, грошові кошти, отримані Відповідачем внаслідок таких неправомірних дій у розмірі 31 470,00 грн, є безпідставним збагаченням і підлягають поверненню в повному обсязі на підставі ст. 1212 ЦК України. Крім цього, на вказану суму коштів відповідно до ст. 625 ЦК Україні позивач нарахувала 1 404.17 грн - інфляційних втрат та 567,80 грн - 3% річних. Вказаними діями позивачу заподіяно моральну шкоду. Позивач переживає глибоке нервове напруження через неможливість забезпечити дитині належний доступ до освітнього процесу; відчуває моральну відповідальність за майбутнє дитини, яке опинилося під загрозою через дії відповідача; переживає почуття провини та приниження, оскільки навіть після судового рішення не може захистити інтереси дитини; зазнає щоденного стресу, пов`язаного з необхідністю вирішення конфлікту, що триває понад рік. Ці страждання є прямим наслідком протиправної поведінки відповідача та підлягають компенсації. Моральну шкоду оцінює в 15000, 00 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді від 29.09.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.07.2021 між позивачем та ТОВ «Київ Стрім» укладено Договір № 051026851, відповідно до якого Виконавець зобов`язується організувати і провести навчання Слухача (сина позивача [PERSON] ), а Замовник оплатити послуги в порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 в порядку та на умовах, що визначені Договором, Виконавець організовує і проводить навчання Слухача, надалі Послуги, а Замовник оплачує Послуги в порядку та на умовах, визначених Договором. Термін надання Послуг складає 7 (сім) навчальних семестрів і 3 (три) місяці, які відводяться на дипломне проектування. Згідно п. 1.3 вказаного Договору надання Послуг проводиться наступним чином: протягом 1 (першого), 2 (другого), 3 (третього) та 4 (четвертого) семестрів Послуги надаються 2 (два) дні на тиждень у вигляді аудиторних занять і 3 (три) дні на тиждень відводяться Слухачу для самостійного навчання; протягом 5 (п`ятого), 6 (шостого) та 7 (сьомого) семестрів. Послуги надаються 3 (три) дні на тиждень у вигляді аудиторних занять і 2 (два) дні на тиждень відводяться Слухачу для самостійного навчання. Послуги, зазначені в п. 1.1 Договору, надаються Виконавцем поетапно - щомісяця (згідно навчального плану) і незалежно від відвідування Слухачем занять. Відсутність Слухача на заняттях, за виключенням належних для цього підстав, передбачених умовами Договору, не тягне будь-якої відповідальності Виконавця і не може бути підставою для повернення Замовнику грошових коштів, оплачених на умовах Договору (п. 2.3 Договору). Згідно з пунктами 3.3.1, 3.3.2 Договору: замовник зобов`язується: виконувати умови Договору, прийняти Послуги та оплатити їх вартість у порядку та на умовах, визначених Договором. Пунктом 4.1. Договору визначено, що вартість Послуг за Договором є договірною і визначається у Додатку № 1 до Договору. Пунктом 1.4. додаткової угоди №1 до Договору визначено, що вартість дипломного проектування в сумі 8200,00 грн замовник сплачує не пізніше2 тижнів до початку роботи над дипломним проектом. З електронної переписки з представниками відповідача вбачається, що вартість процесу дипломування складає 13200,00 грн, позивачу запропоновано здійснити оплату вказаної суми частинами. 15.08.2025 р. позивач направила претензію щодо відсутності підстав та неможливості в односторонньому порядку збільшення вартості дипломного проектування з 8200,00 грн до 13200,00 грн. Відповідь на вказану претензію в матеріалах справи відсутня. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У постанові ВП ВС від 01 червня 2021 року (справа № 910/12876/19) викладені такі висновки про межі свободи договору. «7.7. Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. 7.8. Приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. 7.9. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. 7.10. Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.» Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припиненні зобов`язання на підставах, що містяться в гл.50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Так, пунктом 8.1. Договору визначено, що підписання Договору сторонами свідчить про те, що сторони досягли згоди з усіх його істотних умов і Договір вважається укладеним і дійсним в даній формі. Пунктом 8.5.Договору визначено, що підписанням Договору, замовник підтвердив, що ознайомлений з навчальним планом і програмою навчання, які стосуються предмету договору і згодний з ними, що проінформований виконавцем про всі правила і вимоги, які стосуються організації надання послуги, їх якості та змісту, а також про права та обов`язки сторін під час надання та отримання послуг, і згодний з ними. Проаналізувавши зміст договору №051026851 від 29.07.2021 р. суд приходить до висновку, що він відповідає загальним вимогам закону, зокрема нормам глави 63 ЦК України, ст.6 ЦК України; укладена між сторонами спору угода не містить умов чи положень, які є недійсними відповідно до закону (нікчемними), у тому числі ЗУ «Про захист прав споживачів». У межах розгляду цієї справи встановлено, що вказаний договір №051026851 від 29.07.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Київ Стрім» є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. З огляду на презумпцію правомірності правочину (ст.204 ЦК України) і вимоги закону про обов`язковість договору (ст.629 ЦК України) фактичні обставини у справі слід оцінювати у розрізі умов, які узгоджені сторонами у договорі №051026851 від 29.07.2021 р. Згідно пункту 4.3. Договору № 051026851 від 29.07.2021 (далі - Договір) у разі змін податкового законодавства, кон`юнктури ринку, введення додаткових податків тощо, Виконавець має право в односторонньому порядку змінювати вартість Послуг, про що зобов`язується завчасно повідомити Замовника. Зміна вартості Послуг не розповсюджується на вже оплачене навчання. Підписанням даного Договору Замовник погоджується з тим, що додаткова угода про зміну вартості Послуг не укладається, а вартість Послуг визначена Додатком № 1 до Договору в частині вартості Послуг вважається зміненою з моменту повідомлення Замовника. У разі незгоди з вартістю Послуг, Договір може бути розірвано в порядку та на умовах, що визначені Договором, з урахуванням відповідальності, передбаченої умовами Договору. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У свою чергу, у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, відповідач належними, допустимим та достовірними доказами не довів передбачених п. 4.3 Договору підстав для зміни вартості послуг, не обґрунтував наявність змін податкового законодавства, кон`юнктури ринку, введення додаткових податків тощо, жодних доказів, які підтверджують вказані обставини не надав. Крім цього, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №761/2780/25 за позовом [PERSON] до ТОВ «Київ Стрім» про визнання односторонньої зміни умов договору недійсними. Рішенням суду від 16.04.2025 р., яке набрало законної сили, визнано неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 351724) щодо зміни загальної вартості послуг за навчальну програму «Розробка програмного забезпечення» понад її вартість, яка за весь період навчання встановлена Договором № 051026851 від 29.07.2021 в розмірі 141 177, 00 грн. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ Стрім» (ЄДРПОУ 351724) виконати умови договору № 051026851 від 29.07.2021 в редакції від 29.07.2021, та надати послуги за навчальною програмою «Розробка програмного забезпечення» за вартістю 141 177,00 грн., що визначена договором № 051026851 від 29.07.2021 за весь період навчання. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 5 ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказаного висновку дійшов також Верховний Суд в постанові від 09.06.2022 р. у справі № 520/9588/16-ц. У вказаній справі за схожих обставин встановлено, що пункт 4.3. Договору № 051026851 від 29.07.2021 (далі - Договір) дозволяє Відповідачу зміну вартості лише у разі змін податкового законодавства, кон`юнктури ринку або введення додаткових податків тощо. На підставі аналізу змін податкового законодавства за період 2023-2025 років,

Outcome: partial