Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У серпні 2025 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» Усенко М.І. через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом,\~ в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №2466137 від 31.12.2020 року в загальному розмірі 19726,84 грн, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначено, що 31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2466137, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 5000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість. 23.04.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №67-МЛ, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до [PERSON] за кредитним договором №2466137 від 31.12.2020. Представник позивача зазначає, що станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 19726,84 грн., що складається з: 4120 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14656,84 грн - заборгованість за процентами;\~ 950 грн - заборгованість за комісією. На підставі викладених обставин позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Заперечуючи частково позовні вимоги, представник відповідача Коваленко Ю.О. подала відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні частини позовних вимог, а саме щодо стягнення простроченої заборгованості за комісіями та відсотками в розмірі 15 606,84 грн. Відповідач вважає, що надана позивачем відомість про щоденні нарахування та погашення за Кредитним договором є недопустимим доказом, оскільки не належить до первинних бухгалтерських документів у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Під час здійснення математичних розрахунків заборгованості відсотків за користування кредитом стороні відповідача не вдалось з`ясувати яким чином позивач нарахував суму заборгованості, що зазначена в позовній заяві. А тому, відповідачу залишаються незрозумілими заявлені позивачем вимоги, що полягають у стягнені з відповідача 14 656, 84 грн. за відсотками за користування кредитом та 950 грн. заборгованості за комісією. З відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором вбачається, що строк кредитування неодноразово пролонгувався. Відповідно до п. 2.3.1.2. вказаного договору максимальний строк пролонгації становить 60 днів. Якщо навіть припустити, що відбулась пролонгація строку кредитування, то в такому випадку, закінчення терміну пролонгації договору відбудеться 15.03.2021. Однак, нарахування відсотків згідно п. 1.6 вказаного договору відбувалось до 08.04.2021 включно (тобто на значно більший термін, ніж 60 днів). Крім того, якщо брати до уваги відомість про щоденні нарахування та погашення, можна встановити, що відповідачем сплачено 880 грн. тіла кредиту, 1830 грн. комісії за пролонгацію та 2142 грн. відсотків по кредиту, що разом становить 4 852 грн. Зважаючи на викладене, відповідач в силу своєї необізнаності в законодавстві та неповного розуміння всіх умов договору, сплачуючи відсотки та комісію за кредитним договором, вважав, що він сплачує кошти на погашення тіла кредиту. А оскільки жодних розрахунків відповідачу при погашенні заборгованості по кредиту не надавалось, він не міг усвідомити, що сплачені ним суми 2142 грн та 1830 грн не зараховуються на погашення тіла кредиту, а стягуються внаслідок пролонгації строку кредитування. Сторона відповідача вважає, що кредитор, застосовуючи пролонгацію строку кредитування, у даному випадку фактично підміняє положення законодавства про відповідальність за прострочення сплати кредиту та обходить таким чином заборону законодавства про неможливість нараховувати вищу подвійної облікової ставки НБУ суму санкцій (ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Представник відповідача зазначає, що умови вказаного договору щодо його пролонгації є несправедливими, незрозумілими для боржника та значно вигіднішими для кредитора, оскільки доказів необхідності пролонгації договору позивачем не надано, а відповідач не висловлював бажання пролонгації договору перед кредитором. Також у відзиві зазначено, відповідач не отримував вимоги позивача про сплату боргу, а тому був позбавлений можливості врегулювати спір у досудовому порядку. На підставі викладених заперечень, відповідач визнає лише прострочену заборгованість за тілом кредиту. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідача зазначає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на те, що справа є незначної складності, а її розгляд відбувається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Крім того, відповідач являється інвалідом ІІ групи, інвалідність набута ним у зв`язку з пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 28.01.2023, довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ № 1103586 від 05.09.2023 та посвідченням серії [NUMBER] . Зважаючи на отриману інвалідність, необхідність придбання значної кількості ліків, фінансовий стан відповідача значно погіршився. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що відповіддю АТ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-250915/72504-БТ від 18.09.2025 підтверджено, що платіжна картка емітована на ім`я відповідача. Також надано підтверджуючий документ про зарахування 5000,00 грн на банківський рахунок, для обслуговування якого було емітовано зазначену платіжну картку, за вказаний період та вказано інформацію про платника, що у сукупності з іншими доказами, підтверджує факт перерахування коштів. Відповідач не надав жодних власних контррозрахунків на спростування наявності та розміру заборгованості, а також не висловлював заперечень щодо факту укладення договору. Також зазначено, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 (у даному випадку 15.01.2021), а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Позивач стверджує, що відповідач протягом дії кредитного договору самостійно здійснював оплату послуг з пролонгації строку погашення заборгованості, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення, що свідчить про належне усвідомлення відповідачем умов договору, фактичне визнання ним існування зобов`язання та підтверджує відсутність заперечень щодо його дійсності та чинності. Позивач заперечує проти твердження відповідача про необґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, оскільки така сума є обґрунтованою, відповідає середнім ринковим розцінкам на аналогічні послуги в Україні та узгоджується з положеннями чинного законодавства і судової практики. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 03 вересня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив справу до розгляду, задовольни клопотання позивача про витребування\~ у АТ КБ «Приватбанк»\~ інформації. 24.09.2025 представник відповідача Коваленко Ю.О. на електронну адресу суду направила заяву про надання доступу до матеріалів справи в електронному вигляді. 29.09.2025 на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана інформація. 30.09.2025 представник відповідача Коваленко Ю.О. подала клопотання про відкладення розгляду справи. 09.10.2025 представник відповідача Коваленко Ю.О. через систему «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву. 14.10.2025 представник позивача Усенко М.І. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив. Позивач в судове засідання не направив свого представника, 18.09.2025, 23.10.2025 представник позивача Усенко М.І. через систему «Електронний суд» подавав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, 31.10.2025 представник відповідача Коваленко Ю.О. на електронну адресу суду направила заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 31.12.2020 між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" укладено договір про споживчий кредит № 2466137. Згідно умов договору ТОВ "МІЛОАН" надало [PERSON] кредит у розмірі 5000 грн. строком на 15 днів, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за його користування, комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, визначених договором. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 7825,00 грн. (п. 1.5 договору). Комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору - цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (смс на мобільний телефонний номер Позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними Позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатком № 1 до договору про споживчий кредит складено графік платежів за договором про споживчий кредит, загальна вартість кредиту 7825,00 грн. 31 грудня 2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 грн. згідно договору № 2466137. Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 18.09.2025 за № 20.1.0.0.0/7-250915/72504-БТ, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 31.12.2020 у сумі 5000,00 грн. 23.04.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №67-МЛ, згідно умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які зазначені у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №67-МЛ, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2466137 у загальному розмірі 19 726,84 грн. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). В ході передачі прав вимоги за факторинговим договором, право вимоги за кредитним договором №2466137 перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання водному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного ,електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10,11Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний Договір № 2466137 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором U93735, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст.1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, наданої позивачем, заборгованість відповідача за кредитом становить 19 576,84 грн. З приводу нарахування процентів та строку такого нарахування за договором № 2466137, суд зазначає наступне. Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, як слідує\~ із паспорту споживчого кредиту, строк кредитування становить 15 днів. Відповідно до п. 2.3.1.1. позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику, відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Матеріали справи не містять доказів ініціювання відповідачем пролонгації строку кредиту, а тому враховуючи, що договір укладено 31.12.2020, то строк дії договору завершився 15.01.2021 року. З наявної в матеріалах справи відомості вбачається, що відповідачем було сплачено на користь ТОВ «Мілоан» 15.01.2021 582 грн, 18.01.2025 1065,00 грн, 25.01.2025 1086 грн, 01.02.2021 589 грн, 04.02.2021 580 грн, що разом складає суму 3 902,00 грн. У суду відсутні дані, що саме відповідач вказував призначення платежу, під час здійснення оплат, такі як «сплата за пролонгацію», «сплата тіла кредиту», «сплата процентів». А саме первісний кредитор здійснював зарахування коштів та розмежовував кошти на погашення тіла, відсотків та інші платежі. А тому вказаний розрахунок, який створений первісним кредитором,\~ не відображає волевиявлення відповідача на зазначення призначення платежу та відповідно пролонгацію договору. Частиною 8 ст.18\~ Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Враховуючи викладені обставини, суд вважає безпідставне нарахування позикодавцем відсотків за прострочену заборгованість по кредиту за період з 16.01.2021 по 08.04.2021. Суд вважає правомірним нарахування заборгованості лише у межах строку кредитування та у розмірі погодженому сторонами у договорі, графіку платежів, паспорті споживчого кредиту. А тому, обґрунтований розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача становить 3923,00 грн (7825 грн /загальна вартість кредиту/ 3902 грн /оплати відповідача/). Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 8 000 грн., суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав:\~ договір про надання правничої допомоги № 0107\~ від 01.07.2025, укладений\~ між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «Кредит Капітал», акт № 597 наданих послуг від 05.08.2025. Обсяг наданих правових та юридичних послуг визначений у детальному описі наданих послуг до акту № 597 від 05.08.2025, зокрема адвокатом було затрачено 30 хв. часу на усну консультацію, 2 год. на ознайомлення з матеріалами кредитної справи, 30 хв. на погодження правової позиції клієнта, 3 год. 30 хв. на складення позовної заяви, подання заяви до суду. Відповідно до п. 2.3. договору про надання правничої допомоги № 0107, вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8000,00 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в Постанові від 01 серпня 2019 року по справі № 915/237/18 дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial