Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 16.12.1995 ВРАЦС Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 130. Від подружнього життя мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якому зараз сину 28 років та він проживає в місті Кривий Ріг. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння з різних питань подружніх стосунків. На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тому вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе. З наведених підстав просить шлюб розірвати, судові витрати залишити за ним. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні просив розірвати шлюб, вказавши, що на данй час між ними з відповідачкою відсутні почуття кохання, поваги, нема спільних тем для розмов. Категорично заперечив надання їм строку для примирення, зазначивши, що не бажає продовження шлюбних відносин, а бажає планувати самостійне життя. Понесені судові витрати у виді судового збору в розмірві 1211,20 грн просить залишити за ним та не стягувати з відповідачки. Відповідачка в судовому засіданні заперечила щодо розірвання шлюбу, вказавши, що після перенесеної чоловіком хвороби, він змінився і став робити незрозумілі речі, зокрема подав позов про розірвання шлюбу. Вказала, що у неї таких планів щодо розірвання шлюбу поки що не має і таке розірвання поки що для неї не на часі, так як відповідачка має інші обов`язки, зокрема по догляду за її матір`ю. Вважає, що між ними нормальні людські відносини і будь-які незгоди вони переживуть. Просить не розривати шлюб, а надати строк для примирення у максимальному розмірі. Заслухавши сторони у справі, дослідивши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з копією повторного свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 16 вересня 2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 грудня 1995 року відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 130 (а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 68, виданого 16 вересня 2025 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] народився [INFO] . Батьком зазначений [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі, вважаючи за необхідне розірвати шлюб, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, позивач категорично не бажає його збереження, тому, хоча і відповідачка заперечує роти розірвання шлюбу та просить строк для примирення, суд дійшов висновку про те, що у клопотанні відповідачки про застосування такого слід відмовити в судовому засіданні із внесення ухвали суду у протокол судового засідання, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно з ч. 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, як того вимагають положення ст. 111 СК України, суд не вбачає. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання щодо стягнення судового збору, суд враховує заяву позивача про залишення за ним суми сплаченого судового збору та не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved