Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

10.11.2025 позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви і довічно. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] . Після укладення 09 березня 1994 року шлюбу з [PERSON] позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачка вказала, що вона є особою 62-річного віку, має інвалідність ІІ групи безстроково та отримує пенсію за віком по інвалідності у розмірі 4087,70 грн. Її чоловік [PERSON] є особою похилого віку (71 рік) і має інвалідність ІІ групи. Водночас відповідач [PERSON] є працездатною особою, працює на шахті, отримує високий дохід, у шлюбі не перебуває. Наголошує, що є непрацездатною матір`ю відповідача, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати її, з огляду на стабільні доходи. Враховуючи вищенаведене та посилаючись на норми ст. 75, 202 СК України позивачка просить позов задовольнити. Ухвалою від 10.10.2025 судом відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовий розгляд. 06.11.2025 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Позивачка просила провести розгляд справи у її відсутності; зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без його участі, а також зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить позов задовольнити повністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, у відповідності до положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 10 листопада 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 6 листопада 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 10 листопада 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачкою документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.07.1979 Червоноградським міським відділом ЗАГС Львівської області (а. с. 12). Як убачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 19.02.2021 Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після одруження позивачка змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 7). З наведеного слідує, що позивачка [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] . Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 1912.05.2023 року, [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи, загального захворювання безтерміново (а. с. 5). Як убачається із копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 17.05.2023 року позивачка [PERSON] являється пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком, 2 групи професійного захворювання, довічно (а. с. 4). Згідно довідки про доходи № 6902 9599 9450 2980, виданої відділом обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) ГУПФ України у Львівської області від 14.05.2025 [PERSON] , як пенсіонер за віком, отримала наступні пенсійні виплати: за листопад 2024 - 3675,99 грн, за грудень 2024 - 3675,99 грн, за січень 2025- 3675,99 грн, за лютий 2025 - 3675,99 грн, за березень 2025- 4087,87 грн, за квітень 2025 - 4087,99 грн, всього 22 879,70 грн (а. с. 6). Також із матеріалів справи вбачається, що чоловік позивачки [PERSON] являється пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] та останньому встановлена інвалідність ІІІ групи професійного захворювання, безтерміново, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК від 31.01.2003 ( а. с. 9, 10). Згідно висновку №417 лікарсько-консультативної комісії КП «Центральна міська лікарня Шептицької міської ради» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з огляду на непрофесійній основі від 12.06.2025 року, чоловік позивачки [PERSON] , потребує стороннього догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а. с. 11). Позивачка зазначає, що через непрацездатність та скрутне матеріальне становище потребує допомоги, яку відповідач, маючи стабільні доходи, може і повинен надавати. Так, згідно зі ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (про це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійнестрахування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3від 15.05.2006року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1ст. 204 СК України. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №757/52096/18. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу При цьому, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 28.11.2018 № 676/5118/16-ц (61-18482св18), від 14.11.2018 № 175/1508/16-ц (61-18705св18), від 04.07.2018 № 185/9548/16-ц (61-16698св18). Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] . Відповідно до наданих суду доказів, [PERSON] є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи, що свідчить про її непрацездатність у розумінні чинного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 отримала сукупний розмір у розмірі 22 879,70 грн, а саме по 4087,87 грн., що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Отже, позивачка у зв`язку з пенсійним віком та наявністю захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги. Разом з тим відповідач, який є сином позивачки, має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї непрацездатної матері у заявленому нею розмірі, про що подав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Частиною 1 статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачки. Враховуючи наведене, з урахуванням встановлених обставин по справі та майнового стану позивачки, суд вважає, що остання потребує матеріальної допомоги, а відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не надав жодних доказів на спростування вказаного та визнав позовні вимоги в повному обсязі, тому суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Таким чином, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання матері у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви, тобто з 29 вересня 2025 року і довічно. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача надавати таке утримання. На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в наступному порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, оскільки звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За таких обставин суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 гривень.

Outcome: approved