Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

09 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про\~стягнення заборгованості за кредитним договором.\~Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що 11 грудня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та відповідач уклали кредитний договір №\~11.12.2024-100001400, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000\~грн строком на 140 днів на умовах, встановлених договором. За умовами договору відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. У зв`язку з невиконанням належним чином відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на дату позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 24800 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8000 грн, заборгованості за процентами 11200 грн, комісії 1600 грн, неустойки 4000 грн, чим порушено права та інтереси позивача. Просить стягнути\~з відповідача\~ на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №\~11.12.2024-100001400 від 11 грудня 2024 року у розмірі 24800 грн та судові витрати у розмірі 2422,4 грн. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 11 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.10.2025 року від представника [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає та в їх задоволенні просить відмовити. Свій відзив мотивує таким. Вважає, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження того, що відповідач отримав від позивача грошові кошти саме у сумі 8 000 грн, не доведено факту перерахування кредитних коштів саме відповідачу, матеріали позовної заяви не містять повного карткового рахунку позичальника. Лист-квитанція Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні Платіжні Рішення» не є достатнім доказом переказу відповідачу кредитних коштів, оскільки не є розрахунковим документом, не містить даних про власника рахунку/картки. Довідка-розрахунок про стан заборгованості також не свідчить про видачу кредитних коштів відповідачу. Крім того, зазначає, позивачем заявлено вимогу про стягнення комісії за кредитом у сумі 1600 грн, втім дана вимога не підлягає задоволенню. Так, умовами кредитного договору визначено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту. Однак, при цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Вважає, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вказує, що нарахування неустойки у розмірі 4000 гри є незаконним, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства України, а саме п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Звертає увагу суду, що позивачем на обгрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. Доданий розрахунок є документом, що складений самим позивачем, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач, з нього неможливо перевірити правильність нарахування відсотків та встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Таким чином, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми та не дають підстав дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необгрунтованим. Просить відмовити в задоволенні розову повністю (а.с. 39-43). 06.10.2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача (а.с. 46). 14.10.2025\~року\~від\~позивача через\~ систему\~ «Електронний\~суд» до\~ суду\~ надійшла відповідь на\~ відзив,\~ який\~ позивач\~ вважає безпідставним,\~ необгрунтованим\~ та\~ таким,\~ що\~не\~підлягає задоволенню\~з\~огляду\~на наступне. Щодо укладання кредитного договору зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 11.12.2024 р; 2) подання відповідачем заявки кредитного договору № 11.12.2024-100001400 (кредитної лінії) від 11.12.2024 р; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №11.12.2024-100001400 (кредитної лінії) від 11.12.2024 р. Таким чином, кредитний договір №11.12.2024-100001400 від 11.12.2024 р. був укладений між сторонами в електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Стороною позивача (кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - 0632596288. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору - 11.12.2024. Відтак, відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування. Звертає увагу, що відповідачем не було надано відомостей щодо оскарження умов кредитного договору у судовому порядку. Щодо перерахування коштів, то позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. При цьому, сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, сторона відповідача не надала до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11XX-XXXX-0856, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. [PERSON] під час укладення кредитного договору № 11.12.2024-100001400 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти законності розміру процентної ставки, передбаченої в кредитному договорі. Законом України "Про споживче кредитування" у пункті 5 статті 8 визначено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати 1 %. Відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної ставки складає 1%, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо розрахунку заборгованості зазначає, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, зазначає, що позивач додає картку субконто з детальним розрахунком заборгованості. Вказує, що комісія, зазначена у спірному кредитному договорі, пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданою. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Щодо стягнення неустойки, зазначає, що Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 60-77). 28.10.2025 року від представника [PERSON] Зачепіло З.Я. до суду надійшло заперечення, в якому остання заперечує щодо позовних вимог, просить відмовити в їх задоволенні. Свою заяву мотивує тим, що позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідача за кредитним договором заборгованості. Наданий розрахунок заборгованості є документом, що складений самим позивачем відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості на стягненні якої наполягає позивач. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, не є борговим документом та належним доказом, що доводить отримання кредиту. Таким документом відповідно до ч. 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 25 вересня 2018 року, може бути банківський документ з підписом відповідача, якого не надано. Розрахунок заборгованості не є доказом наявності чи відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки він є доповненням до позову з зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, має інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції. Крім того, з наданого розрахунку не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум, ніяких роз`яснень та доказів щодо принципу складення даних розрахунків справа не містить. Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування, тому позов є необгрунтованим (а.с.\~78-82).\~ Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 50 на звороті). Одночасно, у позовній заяві та у відповіді на відзив представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 8, 68). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 51 на звороті). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 грудня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали електронний кредитний договір № 11.12.2024-100001400, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Е977, що стверджується пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 11.12.2024 (а.с. 23-26), заявкою кредитного договору № 11.12.2024-100001400 (кредитної лінії) від 11.12.2024 (а.с. 26-27), відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 11.12.2024-100001400 (кредитної лінії) від 11.12.2024 (а.с. 27-28), інформаційним повідомленням позичальника [PERSON] (а.с. 28 зворот - 29). Згідно з пунктами 3.1, 4.1, 4.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-0856. Днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. Згідно з пунктами 1-4, 6 - 9, 12, 13, 15,16 вищезазначеної заявки, дата надання кредиту 11.12.2024, сума кредиту 8000 грн, строк, на який надається кредит, 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 29.04.2025. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20% від суми кредиту та дорівнює 1600 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Неустойка 80 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Аналізуючи зміст кредитного договору № 11.12.2024-100001400, вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання кредиту. З інформації, наданої позивачем, вбачається, що позичальник [PERSON] пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID НБУ (а.с. 13). З довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 22-0509 від 05.09.2025 року вбачається, що згідно з укладеним договором [PERSON] було перераховано кошти у розмірі 8\~000 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 12). З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 11.12.2024-100001400 від 11.12.2024 встановлено, що боржник має заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 24800 грн, що складається з основного боргу 8 000 грн, процентів 11200 грн, які нараховані за період з 11.12.2024 по 29.04.2025, неустойки 4000 грн, 1600 грн комісії за надання кредиту (а.с. 14). З картки субконто контрагенти, договори за 11.12.2024-13.10.2025 (контрагент [PERSON] , договори 11.12.2024-100001400), долученої за клопотанням позивача, підтверджується розрахунок заборгованості позичальника за вказаним кредитним договором та нарахування відсотків протягом строку кредитування (а.с.\~72-77). Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник [PERSON] допустив неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно не сплачена. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Згідно з положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглянувши та оцінивши надані матеріали справи, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено заявку кредитного договору, пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), підтвердження укладення кредитного договору, інформацію з BankID щодо позичальника, а також довідки про перерахунок кредитних коштів позичальнику. Документи підписані відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора «Е977». Отже, матеріалами справи доведено, що договір про надання споживчого кредиту №\~11.12.2024-100001400 від 11.12.2024 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником - за допомогою одноразового ідентифікатору із позначкою часу. Довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 22-0509 від 05.09.2025 року підтверджується, що згідно з укладеним договором [PERSON] було перераховано кошти у розмірі 8\~000 грн на картку № [NUMBER] (а.с. 12). Разом із тим, отримавши кредитні кошти за цим договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами та комісію, пов`язану із наданням кредиту, у зв`язку із чим, відповідно до умов укладеного договору у нього виник обов`язок відшкодування заборгованості за кредитним договором. Покликання відповідача у відзиві про те, що позивачем не доведено факту перерахування суми кредитних коштів саме на його ім`я та на належну йому картку спростовуються наступним. Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-0856. Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у спірному кредитному договорі (а.с.26). Відповідачем не спростовано факт надання ним всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату його народження, його платіжної картки, номер мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме позичальник має доступ до свого банківського рахунку і він мав можливість представити суду виписку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. Разом із тим, відповідач, посилаючись у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, не надав суду виписки по його рахунках в банківських установах, у тому числі по картковому рахунку [NUMBER] , який зазначив у договорі, як номер особистого платіжного засобу, ні доказів про відсутність у нього такого рахунку, чим не спростував доказів, наданих стороною позивача. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на дату звернення заборгованість по кредиту становить 24 800 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000 грн, по процентам в розмірі 11200 грн, комісії 1600 грн., неустойки 4000 грн. Доказів виконання умов кредитного договору та повернення отриманих у кредит коштів відповідач не надав, що в загальному, свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами узгоджується із умовами кредитного договору, а тому з цих підстав доводи відповідача про те, що позивачем не подано розрахунок за нарахованими відсотками, що унеможливлює перевірити законність та правильність нарахування у заявленому розмірі, судом відхиляються як необгрунтовані. До того ж розмір процентної ставки не суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». Оспорюючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідач свого розрахунку не надав. Комісія за надання кредиту у розмірі 1600 грн встановлена п. 7 Заявки до Кредитного договору. Відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору. До того ж п. 9 вищевказаної Заявки передбачено, що протягом строку дії договору комісія за фінансовою послугою залишається незмінною, кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Кредитний договір відноситься до оспорюваних договорів. Відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог ст.\~204\~ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Позивачем заявлено до стягнення комісію у розмірі 1 600 грн не як штрафна санкція, а як складова кредитного договору. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту і ця умова договору не визнана недійсною. Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки в розмірі 4 000 грн за кредитним договором суд зазначає наступне. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час. Відповідно до положень п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до\~статті 4 ЦК України\~основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є\~Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (пункт 69)). Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України\~особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене та те, що неустойка за кредитним договором нарахована за період з 11.12.2024 по 29.04.2025, тобто під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що встановлено пунктом 18\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~згідно із\~Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022. З урахуванням вищезазначеного, заборгованість за неустойкою за кредитним договором нарахована позивачем за період з 11.12.2024 по 29.04.2025 у розмірі 4000 грн стягненню не підлягає. Отже, суд з викладених підстав і мотивів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в сумі стягнення з відповідача в користь позивача фактично отриманих кредитних коштів, нарахованих процентів та комісії в загальній сумі 20 800 грн. Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково (84%), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2035 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст. ст. 207, 509, 526, 530, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial