Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Солонківської територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 1, 93 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Солонківської сільської ради в особі Жирівського старостинського округу Львівського району Львівської області, право на яку мала [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем та після її смерті не заявляла відмови від прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи та запису в книзі реєстрації земельних паїв № 113, [PERSON] належала земельна частка (пай) площею 1,93 га, що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 133494, виданим на підставі розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації від 28.05.1997 № 271. Вказаний сертифікат був належним чином зареєстрований, містить підпис власника та визначає склад угідь (рілля та кормові угіддя). З метою реалізації свого спадкового права позивачка звернулася до відповідача із заявою від 21.03.2024 року, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (паю), а також надати довідку про виділення земельної частки (паю) спадкодавцю та завірену копію витягу з книги реєстрації земельних паїв. Однак листом від 28.03.2024 року відповідач відмовив у можливості розроблення проєкту землеустрою, фактично позбавивши позивачку можливості оформити своє право власності на спадкове майно в адміністративному порядку, попри те, що належність земельної частки спадкодавцю підтверджується офіційними документами. У зв`язку з безпідставною відмовою органу місцевого самоврядування вчинити дії, необхідні для оформлення права власності на земельну ділянку, позивачка змушена звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. 03.07.2024 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.11.2024 року постановлено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Безушко О. І. про витребування доказів - задоволити; витребувати в Пустомитівської державної нотаріальної контори (81100, м. Пустомити, вул. Грушевського, 24, Львівський район, Львівська область) належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформацію про наявність такої або про її відсутність. 24.02.2025 року на адресу суду надійшла відповідь за підписом зав. Пустомитівської державної нотаріальної контори Н. Підгірняк за вих. № 90/01-16 про те, що що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 21.02.2025 року, спадкова справа на спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася, однак, щодо відомостей про заведення спадкової справи на [PERSON] , зазначає, що слід уточнити у Львівському державному нотаріальному архіві, оскільки до запровадження у 2000 році Спадкового реєстру такі відомості містилися в алфавітній книзі обліку спадкових справ та у книзі обліку реєстрації спадкових справ, які по 2004 рік включно здані на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву. У зв`язку з чим, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.08.2025 року витребувано в Львівського державного нотаріального архіву (79013, м. Львів, вул. Здоров`я, 9а) належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформацію про наявність такої або про її відсутність. 10.09.2025 року через канцелярію суду надійшов лист, за підписом завідувача Львівського державного нотаріального архіву Бичківської О. М. за вих. № 1948/01-30 від 04.09.2025 року «Про відсутність спадкової справи», згідно на ухвалу суду від 07.08.2025 року вх. № 2316/01-30 від 25.08.2025 р. Львівський державний нотаріальний архів повідомив, що згідно «Алфавітних книг обліку спадкових справ» за 1999 - 2004 роки Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області спадкова справа після смерті [INFO] гр. [PERSON] - не заводилася. 24.09.2025 року справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак у матеріалах справи є заява останнього про розгляд справи без їх участі. Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про місце та час судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав: відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач звертається до суду із позовом, в якому суд визнати за позивачем, якою є [PERSON] , право на земельну частку (пай), розміром 1, 93 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Солонківської сільської ради в особі Жирівського старостинського округу Львівського району Львівської області, право на яку мала [PERSON] , яка померла [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO], померла [INFO] у с. Ковирі, Пустомитівського району, Львівської області, що вбачається із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.08.2017 року, виданого повторно Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 17. За життя [PERSON] набула право, окрім іншого, на земельну частку (пай), розміром 1, 93 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Солонківської сільської ради в особі Жирівського старостинського округу Львівського району Львівської області, що підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) видано громадянину України члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського акціонерного товариства) СС «Колос» на підставі розпорядження Пустомитівської райдержадміністрації від 28.05.1977 № 271 (ЛВ № 133755 від 15.06.1998 року). Разом з тим, згідно довідки № 30 від 27.03.2024 року вбачається, що згідно книги записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області: зареєстровано: номер 113, дата 15.06.1998, серія і номер сертифікату: ЛВ №133755, прізвище, ім?я та по-батькові [PERSON] Місце проживання власників середньої земельної частки с.Ковирі, місце знаходження земельної ділянки (назва населеного пункту місцевої Ради) с.Ковирі, всього земель, га - 1.93, з них ріллі - 1.23 кормових угідь 0.70, підстава для видачі сертифікату: райдержадміністрації від 28.05.1997 №271 розпорядження Пустомитівської, вказано також, що підпис власника сертифікату наявний. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності (Інформаційний лист ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Отже, спадкодавиця правомірно набула спадкове майно. Факт родинних відносин позивача [PERSON] із спадкодавцею [PERSON] , яка являється їй матір`ю, стверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.11.1950 року року, прізвище змінено у зв`язку із укладенням шлюбу (Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 10.06.2004 року, видано повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського району) . Разом з тим, із відповіді за вих. № 02-14/573 від 28.03.2024 року, за підписом заступника сільського голови Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області Андрія Жидачека, вбачається відмова у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою та виділенні земельної частки (паю) в натурі, з посиланням на норми земельного законодавства. У відповіді зазначено, що виділення земельних часток (паїв) здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а земельні ділянки, посвідчені сертифікатами на право приватної власності на землю (середню земельну частку), на території Солонківської сільської ради вважаються такими, що перебувають у комунальній власності, у зв`язку з невидачею державних актів на право колективної власності. Крім того, відмову мотивовано обмеженнями, встановленими підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, якими на період дії воєнного стану заборонено безоплатну передачу земель комунальної власності у приватну власність та надання дозволів на розроблення документації із землеустрою. Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , до правовідносин спадкування слід застосовувати норми закону, які діяли на час її смерті, а саме відповідні норми ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги, або при неприйняття ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається із Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України від 18.06.1994 №18/5, в редакції 14.08.2000 діючої на момент відкриття спадщини на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину (п. 108). Разом з тим, позивачем не доведено факту відсутності інших спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки до матеріалів справи не долучено доказів відсутності заповітів, складеного спадкодавцем, зокрема не додано Витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Також суд звертає увагу сторони позивача на те, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном (п.113). При цьому, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи (п.114). Аналізуючи надані у справі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено обставин її спільного проживання зі спадкодавицею [PERSON] на момент відкриття спадщини. До матеріалів справи не долучено жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання позивача разом зі спадкодавицею, а також фактичний вступ позивача в управління або володіння спадковим майном у розумінні пункту 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР. Відтак, відсутні правові підстави вважати, що позивач прийняла спадщину шляхом фактичного прийняття, а також відсутні підстави для звільнення її від обов`язку подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Суд також позбавлений можливості встановити факт прийняття спадщини позивачем, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, а докази звернення позивача до нотаріуса у встановлений законом строк матеріали справи не містять. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України (згідно із частинами першою та другою статті 13 ЦПК України). Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Відповідно до ч. 1 4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Таким чином, на підставі наявних при матеріалах цивільної справи доказів суд позбавлений можливості встановити повний склад спадкоємців. Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до правової позицію, висловленої Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 у справі №227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Враховуючи вищенаведене, та те, що позивачем не доведено обставин проживання спільно із спадкодавцею на момент її смерті, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову у позові повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed