Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

До суду\~звернувся представник\~Квартирно-експлуатаційного\~відділу міста\~Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про виселення, в якому просив суд виселити\~ [PERSON] , [INFO] , зі службової квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2004 року № 390/01-04 про включення житлової площі КЕВ м. Одеси в службову на підставі ст. 118 Житлового кодексу України включено до числа службових окремі квартири у будинку [ADDRESS] , у тому числі однокімнатну квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку житловою площею 13,2 кв. м. Відповідно до довідки № 5909 від 13.01.2025р. ТВО начальника Одеського квартирно-експлуатаційного управління квартира [ADDRESS] , являється житловим фондом Міністерства оборони України, що знаходиться в оперативному управлінні Одеського квартирно-експлуатаційного управління. Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації № 390/01-04 від 15.04.2004 року вказана квартира включена до числа службових квартир Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса. Таким чином, квартира [ADDRESS] є військовим майном, являється житловим фондом Міністерства оборони України, що знаходиться в оперативному управлінні Позивача, та включена до числа службових. Зазначає, що 05.11.2004 року Приморська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради видала військовослужбовцю [PERSON] ордер на службове приміщення №1021 серії ПР на право заняття службового житлового приміщення жилою площею 13,2 кв.м, що складається з І квартири [ADDRESS] . Відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 №719, було забезпечено осіб з інвалідністю внаслідок війни та членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни житловими приміщеннями. Відповідно до списку забезпечених осіб, житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 153 кв. м., житловою площею 76,8 кв. м., забезпечено особу з інвалідністю 2 групи - [PERSON] , разом з членами сім?ї: дружиною - [PERSON] , сином - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] скористався правом на поліпшення житлових умов в повному обсязі шляхом забезпечення даного військовослужбовця та його сім?ї житловим приміщенням для постійного проживання. У рапорті від 12.03.2024 року на ім?я начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» Говоров Д.В. просив зняти його разом з вищевказаними членами його сім?ї з житлового обліку Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у зв?язку з придбанням житла. У рапорті від 06.09.2024 року [PERSON] повідомив начальника Одеського КЕУ, що у центрі надання адміністративних послуг його було повідомлено про неможливість зняття з реєстрації його сина, 2002 року народження, який перебуває за кордоном, оскільки для проведення таких дій необхідна особиста присутність повнолітньої особи. Сам [PERSON] , його дружина та син, 2012 року народження, службове приміщення вивільнили, виписалися з нього та прописані і проживають за адресою приміщення, придбаного за грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення. Об?єднаною житловою комісією Інституту ВМС НУ «ОМА» перевірено житлові умови військовослужбовця [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Комісією встановлено, що скласти акт про приймання-передачу службової квартири до Одеського КЕУ неможливо у зв?язку з тим, що зареєстрований старший син [PERSON] , 2002 року народження, перебуває за межами держави. Вказані обставини підтверджуються довідкою про перевірку житлових умов від 22.11.2024 ;№1056/460/87/653. Враховуючи вищевикладене, держава виконала свій обов?язок щодо забезпечення [PERSON] та членів його сім?ї житловим приміщенням, що, з урахуванням виключення [PERSON] з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, свідчить про їх обов?язок вивільнення займаного службового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та про відсутність підстав для їх подальшого проживання у вказаному приміщенні. [PERSON] разом зі своєю дружиною та сином, 2012 року народження, вивільнили займане службове приміщення. Разом з тим, син [PERSON] - [PERSON] , 2002 року народження, вказане приміщення не вивільнив, а його перебування за кордоном виключає можливість зняття його з реєстрації у добровільному порядку, порушує права Позивача та не дозволяє забезпечити даним службовим житлом інших осіб, які потребують проживання в ньому. Вищезазначені обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, де вказував про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомляв, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Третя особа [PERSON] в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомляв. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Враховуючи, що згідно зі\~ст. 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України - інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Частиною 2\~статті 13 ЦК України\~визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Стаття 41 Конституції України\~наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності - є непорушним. Статтями\~316-320,321,328 ЦК України\~передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України\~передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що відповідно до положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса (нова редакція), затвердженого наказом начальника Південного квартирно-експлуатаційного управління від 30.01.2025 року № 4, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеса (далі - КЕВ м. Одеса, Позивач) є органом військового управління, який входить до складу Збройних Сил України, та створений з метою організації та виконання завдань з інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення органів військового управління, військових частин, закладів, установ та організацій Міністерства оборони України та Збройних Сил України, дислокованих у гарнізонах: Одеського, Березівського, Подільського, Роздільнянського районів Одеської області як у мирний час, так і під час дії особливого періоду. (а.с. 37-39) Основними завданнями Одеського квартирно-експлуатаційного управління, крім іншого, є контроль за правомірністю використання житлового фонду Міністерства оборони України у гарнізонах Збройних Сил України в зоні відповідальності. Колишнім найменування КЕВ м. Одеса є Одеське квартирно-експлуатаційне управління. Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв?язку, а також акції, частки у статутному капіталі юридичних осіб (далі - корпоративні права) тощо. Відповідно до Розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2004 року № 390/01-04 про включення житлової площі КЕВ м. Одеси в службову на підставі ст. 118 Житлового кодексу України включено до числа службових окремі квартири у будинку [ADDRESS] , у тому числі однокімнатну квартиру [ADDRESS] у вказаному будинку житловою площею 13,2 кв. м.. (а.с. 10-11) Відповідно до довідки № 5909 від 13.01.2025р. ТВО начальника Одеського квартирно-експлуатаційного управління квартира [ADDRESS] , являється житловим фондом Міністерства оборони України, що знаходиться в оперативному управлінні Одеського квартирно-експлуатаційного управління. Відповідно до розпорядження Малиновської районної адміністрації № 390/01-04 від 15.04.2004 року вказана квартира включена до числа службових квартир Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса. (а.с. 12) Таким чином, квартира [ADDRESS] є військовим майном, являється житловим фондом Міністерства оборони України, що знаходиться в оперативному управлінні Позивача, та включена до числа службових. Відповідно до положень ст. 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв?язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Таким чином, службове житлове приміщення\~це таке житлове приміщення, що перебуває у державній, комунальній власності, яке у зв`язку з характером трудових відносин призначене для більш близького проживання працівників. Призначенням службового житла є забезпечення можливості працівників проживати поблизу від роботи, враховуючи особливий характер їх роботи. Статтею 122 Житлового кодексу України визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Встановлено, що 05.11.2004 року Приморська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради видала військовослужбовцю [PERSON] ордер на службове приміщення №1021 серії ПР на право заняття службового житлового приміщення жилою площею 13,2 кв.м, що складається з І квартири [ADDRESS] . (а.с. 13) З листа Департаменту праці та соціальної політики управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеса від 04.03.2024р. №904/17-01-06 вбачається, що відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення деяким категоріям осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також членів їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 719, було забезпечено осіб з інвалідністю внаслідок війни та членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни житловими приміщеннями. (а.с. 14) Відповідно до списку забезпечених осіб, що є додатком до вищевказаного листа, житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 153 кв. м., житловою площею 76,8 кв. м., забезпечено особу з інвалідністю 2 групи - [PERSON] , разом з членами сім?ї: дружиною - [PERSON] , сином - [PERSON] . (а.с. 15) Право власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок додатково підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав № 430502860 від 09.06.2025 року . (а.с. 16-17) Таким чином, [PERSON] скористався правом на поліпшення житлових умов в повному обсязі шляхом забезпечення даного військовослужбовця та його сім?ї житловим приміщенням для постійного проживання. У рапорті від 12.03.2024 року на ім?я начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» Говоров Д.В. просив зняти його разом з вищевказаними членами його сім?ї з житлового обліку Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у зв?язку з придбанням житла. (а.с. 18) 14.03.2024 року Позивач звернувся до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» з листом за вих. №1154, в якому просив відповідно до вимог діючого законодавства надати вказівку відповідним посадовим особам щодо термінового вивільнення службового житла за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 19) 14.03.2024 року на засіданні об?єднаної житлової комісії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» розглянуто зазначений рапорт [PERSON] та ухвалено: - виключити з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення жилих приміщень для постійного проживання при Інституті ВМС НУ «ОМА» підполковника [PERSON] , складом сім?ї 4 (чотири) особи (син - [PERSON] , 2002 р.н.; син - [PERSON] , 2012 р.н.; дружина - [PERSON] , 1982 р.н.) - повідомити [PERSON] про вивільнення займаного ним службового приміщення - службової квартири за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується витягом з протоколу від 14.03.2024 року №04/2024 та прийнятим на його підставі наказом начальника Інституту ВМС НУ «ОМА» від 15.03.2024 року № 129. (а.с. 20-21) Встановлено, що 27.03.2024 року [PERSON] звернувся на ім?я начальника Інституту ВМС НУ «ОМА» з рапортом, в якому просив, у зв?язку з придбанням житла та виключенням його сім?ї з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, продовжити йому термін вивільнення службового приміщення за адресою: [ADDRESS] до червня 2024 року через проведення ремонтно-будівельних робіт в придбаному приміщенні. (а.с. 23) Після вивільнення службового житла зобов?язався здати його у встановленому порядку. 05.08.2024р. [PERSON] звернувся на ім?я начальника Одеського КЕУ з рапортом, в якому знову просив продовжити термін вивільнення службового приміщення до вересня 2024, оскільки в службовому приміщенні зареєстрована особа, яка перебуває за кордоном. (а.с. 24) Крім того, повідомив, що з метою проведення дій щодо зняття даної особи з реєстрації, він звернувся до центру надання адміністративних послуг. У рапорті від 06.09.2024 року [PERSON] повідомив начальника Одеського КЕУ, що у центрі надання адміністративних послуг його було повідомлено про неможливість зняття з реєстрації його сина, 2002 року народження, який перебуває за кордоном, оскільки для проведення таких дій необхідна особиста присутність повнолітньої особи. Сам [PERSON] , його дружина та син, 2012 року народження, службове приміщення вивільнили, виписалися з нього та прописані і проживають за адресою приміщення, придбаного за грошову компенсацію за належні для отримання жилі приміщення. (а.с. 25) Об?єднаною житловою комісією Інституту ВМС НУ «ОМА» перевірено житлові умови військовослужбовця [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Комісією встановлено, що скласти акт про приймання-передачу службової квартири до Одеського КЕУ неможливо у зв?язку з тим, що зареєстрований старший син [PERSON] , 2002 року народження, перебуває за межами держави. Вказані обставини підтверджуються довідкою про перевірку житлових умов від 22.11.2024 ;№1056/460/87/653. (а.с. 26-27) Згідно відповіді\~Департаменту надання\~адміністративних послуг\~ Одеської\~міської ради\~від 01.07.2025р.\~№ Х1-155713-ю/о, відповідач [PERSON] , [INFO] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , з 31.08.2007 року по теперішній час. (а.с. 45) Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов врегульовує Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерство оборони України від 31 липня 2018 року № 380. Відповідно до п. 2 ч. 2 Розділу І Інструкції № 380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (частина четверта Розділу І Інструкції № 380). Згідно ч. 23 Розділу IV Інструкції №380 військовослужбовці та члени їх сімей зобов?язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення або службову жилу площу у двотижневий строк з дня виключення із списків особового складу військової частини, крім випадків: - звільнення з військової служби у запас або відставку із залишенням на обліку для поліпшення житлових умов за рахунок фондів Міноборони; - направлення військовослужбовця на лікування (реабілітацію) внаслідок поранень (контузії) або через хворобу; - відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі; - у разі направлення військовослужбовця у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки. Відповідно до ч. 25 Розділу IV Інструкції №380 підлягають виселенню із службового жилого приміщення (зі службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: - військовослужбовці та члени їх сімей, які порушують умови утримання жилих приміщень, систематично його руйнують чи використовують його не за призначенням, або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб; - особи, звільнені з військової служби, які мають вислугу менше ніж 10 років, крім випадків, передбачених законодавством; - особи, які самоправно зайняли службове житлове приміщення (службову житлову площу); - колишні члени сім?ї військовослужбовця, які залишилися проживати у ньому після розірвання шлюбу (у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу); - інші особи у випадках, встановлених законодавством. Враховуючи вищевикладене, держава виконала свій обов?язок щодо забезпечення [PERSON] та членів його сім?ї житловим приміщенням, що, з урахуванням виключення [PERSON] з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, свідчить про їх обов?язок вивільнення займаного службового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та про відсутність підстав для їх подальшого проживання у вказаному приміщенні. [PERSON] разом зі своєю дружиною та сином, 2012 року народження, вивільнили займане службове приміщення. Разом з тим, син [PERSON] - [PERSON] , 2002 року народження, вказане приміщення не вивільнив, а його перебування за кордоном виключає можливість зняття його з реєстрації у добровільному порядку, порушує права Позивача та не дозволяє забезпечити даним службовим житлом інших осіб, які потребують проживання в ньому. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/59408-25 від 22.07.2025 року, на ухвалу суду про витребування доказів, вбачається, що [PERSON] , [INFO] через пункт пропуску Старокозаче, 16.03.2022 року виїхав з території України. (а.с. 60) Відповідно до норм чинного законодавства обов?язок вивільнення займаного службового приміщення покладається на військовослужбовців разом з членами їх сімей. [PERSON] , будучи військовослужбовцем, виконав обов?язок щодо звільнення службового приміщення членами його сім?ї частково - Відповідач у справі продовжує бути зареєстрованим у спірному приміщенні. У постанові від 17.04.2020 у справі №463/6203/17 Верховний Суд з врегулювання подібних правовідносин вказав, що права членів сім`ї військовослужбовця є похідними від права останнього на користування службовим житловим приміщенням. Відповідно до п.п. 1-3, 5, 9-15, 33, 34, 35, 39 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.\~13, ч. 3 ст.\~16, ст.\~319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. За змістом частини 1\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту моїх порушених прав. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, відтак, позов слід задоволити -\~виселити\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зі службової квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved