Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

[PERSON] \~через представника\~-\~адвоката Кравчука\~М.О.\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~Вінницької обласної\~прокуратури про відшкодування моральної шкоди, який мотивовано тим, що позивач засуджений вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011, який було змінено ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23.09.2015, за ч. 1 ст. 115, ч. 2 п.п. 1, 2, 9, 13 ст. 115, ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Вирок набрав законної сили, на тепер виконується, [PERSON] відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 (справа №120/7923/23) визнано протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо направлення 14.12.2023 скарги засудженого [PERSON] від 08.12.2023 на дії Вінницької окружної прокуратури щодо належної перевірки його звернення з приводу порушень його прав під час відбування покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для розгляду до Вінницької окружної прокуратури, тобто до органу або посадової особи, дії чи рішення яких оскаржуються. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 залишено без змін. Зазначеними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевнеих стражданнях, розмір якої він оцінює в 2000,00 грн. Просить стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. (а.с. 1-3) Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, було визначено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. (а.с. 15). Відповідачем Вінницькою\~обласною прокуратурою\~подано відзив,\~у якому\~відповідач позов\~не визнав,\~вважаючи його\~безпідставним і\~необгрунтованим. (а.с. 17-33) \~ \~ \~ \~Суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 279 ч. 5 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі №120/7923/24 задоволено позов [PERSON] до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, виходячи з того, що дії відповідача Вінницької обласної прокуратури щодо направлення заяви позивача [PERSON] від 08.12.2023 до Вінницької окружної прокуратури для розгляду за належністю є протиправними, адже відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» №393/96 від 02.10.1996 забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органом або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. (а.с. 52-55) Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 залишено без змін. (а.с. 4-5) Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ст. 63 ч. 3 Конституції України). Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (ст. 28 ч. 1 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Кримінально-виконавчого кодексу України). Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України. На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України). Держава поважає і охороняє права свободи і законні інтереси засуджених забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально- виконавчого кодексу України). Отже державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду. Судом встановлено, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 залишено без змін рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.12.2024 у справі №120/7923/24, яким задоволені позовні вимоги [PERSON] до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, виходячи з того, що дії відповідача щодо направлення заяви позивача від 08.12.2023 стосовно перевірки його звернення з приводу порушень його прав під час відбування покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», до Вінницької окружної прокуратури для розгляду за належністю є протиправними, адже відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96 забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органом або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються. Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Відповідно до\~ст.\~56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно норм ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих нємайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимога ефективності судового захисту узгоджується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Ст. 23 ч. 1 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.2005 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~ \~ \~ \~Верховнии Суд у постанові від 10.04.2019 (справа №464/3789/17) зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується (п. 57). Дії відповдача Вінницької обласної прокуратури щодо направлення заяви позивача від 08.12.2023 до Вінницької окружної прокуратури для розгляду за належністю є протиправними (встановлено судовим рішенням). \~ \~ \~ \~В зв`язку з цим позивач зазнав певних страждань (занепокоєння, розчарування). З урахуванням принципу розумності та справедливості, суд оцінює моральні страждання позивача у 100,00 грн, що буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що еквівалентно 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору, то судові витрати за подання позовної заяви у вигляді судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави пропорційно до задоволеної частини вимог з урахуванням мінімальної ставки судового збору, встановленого на час звернення з позовом, у розмірі 60,56 грн.

Outcome: approved