Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивачки 24 липня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтований тим, що: -на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. 05.09.2020 за р. № 3733 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 29 700,36 гривень; -зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки: а) заборгованість позивачки перед Товариством не є безспірною; б) він учинений з порушенням вимог законодавства, на договорі, що не є нотаріально посвідченим. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. 05 листопада 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява представника позивачки, в якій вона просила розглядати справу без її участі та участі позивачки. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Позиція відповідачів АТ «Банк Форвард» проти позову заперечило. 12 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшли додаткові пояснення у справі, подані представником АТ «Банк Форвард», Козацькою О.К., в якій вона зазначила, що банк не є кредитором за кредитним договором №200034721 від 14.06.2017, укладеного між [PERSON] та АТ «Банк Форвард», кредитна заборгованість за кредит ним договором у банку не обліковується. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю (а.с. 73-91). У судове засідання представник АТ «Банк Форвард» не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету (а.с. 102). У судове засідання представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету (а.с. 110). Відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не подавало. ІІ. Процесуальні дії суду 14 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначив судове засідання на 17 вересня 2025 року. Разом з позовною заявою [PERSON] подала заяву про забезпечення цього позову шляхом зупинення стягнення за вказаним виконавчим написом. 14 серпня 2025 року суд постановив ухвалу, якою вказану заяву задовольнив повністю: вжив заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом. 12 вересня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС від позивачки надійшла заява про залучення співвідповідача, а саме ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», обґрунтована тим, що між останнім та АТ «Банк Форвард» 15.08.2024 був укладений договір про відступлення права вимоги. Окрім того, зазначила, що повністю виключати АТ «Банк Форвард» зі складу учасників справи недоцільно, оскільки саме за його зверненням відбулося і вчинення виконавчого напису, і відкриття виконавчого провадження. 17 вересня 2025 року суд задовольнив заяву позивачки, залучив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал до участі у справі як співвідповідача, відклав судове засідання на 06 листопада 2025 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд 05 вересня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. учинила виконавчий напис № 3733, відповідно до якого запропонувала звернути стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» за кредитним договором № 200034721 від 14.06.2017 за період 16.10.2019 до 15.11.2019 у сумі 29 700,36 гривень (а.с. 41). 17 вересня 2020 року АТ «Банк Форвард» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. № 3733 від 05.09.2020 про стягнення з [PERSON] коштів у розмірі 29 700,36 грн (а.с. 18-21). 25 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відкрила виконавче провадження № [NUMBER] про примусове виконання зазначеного виконавчого напису про стягнення з позивачки заборгованості за кредитним договором, про що ухвалила відповідну постанову (а.с. 47). 25 вересня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. постановила накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках позивачки (а.с. 46). 15 серпня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір № GL1N426305/1, відповідно до умов якого АТ «Банк Форвард» відступило, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до позичальників та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку 1 до цього договору (а.с. 86-88). Згідно з витягом із Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, боржників за такими договорами, прав вимоги та боржників за дебіторською заборгованістю станом на 15.08.2024 (Додаток 1 до договору), ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №200034721 (а.с. 89). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно із частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Порядок вчинення виконавчих написів визначений у ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 (далі - Закон) та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Указаний перелік затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - Перелік). Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 (далі - Постанова № 662), Перелік доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Указане судове рішення набрало законної сили 22.02.2017. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Отже, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, зазначено, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Як вбачається зі змісту ст. 51, 175 ЦПК, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень статті 51 ЦПК. Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Статтею 51 ЦПК урегульовано питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміна неналежного відповідача. Так, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. За змістом статті 51 ЦПК належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню. Суд акцентує, що можливість учинення виконавчих написів на підставі кредитних договорів була передбачена Постановою № 662, яка з 22 лютого 2017 року втратила чинність на підставі судового рішення. Спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом 25.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. З укладеного між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] кредитного договору № 200034721 від 14.06.2017, який був наданий нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису вбачається, що його не було посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Суд установив, що спірний виконавчий напис нотаріуса був учинений на підставі заяви АТ «Форвард Банк», яке на момент його вчинення було кредитором за кредитним договором № 200034721 від 14.06.2017. Разом з тим, позовні вимоги у цій справі заявлені, зокрема, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не було учасником спірних правовідносин на час вчинення виконавчого напису. Перехід права вимоги від АТ «Банк Форвард» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відбувся на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного вже після вчинення виконавчого напису, а відтак останній не може відповідати за вимогами, пов`язаними з перевіркою правомірності виконавчого напису, вчиненого до набуття ним відповідного права. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не є належним відповідачем у справі, а відтак позовні вимоги у частині, заявленій до останнього, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 968,96 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 1030-7300-9455-0061 від 24.07.2025 (а.с. 31). Окрім того, за подання заяви про забезпечення позову позивачка сплатила судовий збір у сумі 484,48 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 3400-6279-1095-0735 від 24.07.2025 (а.с. 90). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог до АТ «Банк Форвард», судовий збір у сумі 1 453,44 гривень підлягає стягненню з останнього на користь позивачки. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial