Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути заборгованість за Договором №144865 від 14.08.2000 в сумі 10400,00 гривень, а також просив вирішити питання судових витрат. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.08.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено Договір № 144868 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Сума виданого кредиту: 2 000,00 грн, дата надання кредиту: 14.08.2020, строк кредиту: 19 днів, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2025 становила 10400,00 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 2000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмір 8400,00 грн. Позивач на підставі укладеного договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, який був укладений між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», набув права вимоги до відповідача. Відтак, відповідач перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» має невиконані зобов`язання з повернення коштів, які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою від 13.06.2025 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. 25.07.2025 представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500, 00 гривень. 06.11.2025 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав до суду клопотання, у якому просив розгляд даної справи проводити у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 49). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 12 листопада 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 6 листопада року, датою ухвалення даного рішення є саме 12 листопада 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 14.08.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №144865, який було підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений п. 7 кредитного договору, реквізити та підписи сторін (надалі Договір №144865) (а. с. 23 27). [PERSON] був ідентифікований ТОВ «Займер», що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а. с. 17). Відповідно до п.1.1 Договору №144865 товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.2-1.4 Договору №144865 кредит надається строком на 19 днів, тобто до 01.09.2020. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Підписанням Договору №144865 відповідач дав свою згоду на те, щоб графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці Товариства. (п. п. 6.4 Договору №144865). Відповідно п. 6.8 Договору №144865 підписанням договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується зобов`язується неухильно дотримуватися правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. ТОВ «Займер» свої зобов`язання за Договором №144865 виконало, перерахувало грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. на реквізити банківської карти [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Плажеті Онлайн» (а. с. 44). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» був укладений договір факторингу №01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Займер» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» приймає належні ТОВ «Займер» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 28 35). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу 02-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором №144865 на суму заборгованості, що складає 10400,00 грн., з яких 2 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 8400,00 грн. - прострочена заборгованість за відсотками (а. с. 16). Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо Договору №144865, позичальником за яким є [PERSON] відбулась заміна кредитора з ТОВ «Займер» на ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» відповідно до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, витягу з реєстру боржників. Із виписки з особового рахунку за [NUMBER] , складеної ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», встановлено, що у божника [PERSON] наявна заборгованість в сумі 10400,00 грн, в тому числі: прострочене тіло 2000,00 грн, прострочені відсотки 8400,00 грн. (а. с. 15). 13.01.2025 позивач як новий кредитор у зобов`язанні за Договором №144865 скерував відповідачу вимогу про виконання зобов`язань за договором, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] повідомлений про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Займер» та про обов`язок відповідача сплатити наявну заборгованість в сумі 10400,00 гривень новому кредитору на вказані у вимозі реквізити (а. с. 14). Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, оскільки він ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Як встановлено судом, 14.08.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено Договір № 144868 про надання фінансового кредиту з використанням інформаційнотелекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «KL2191» у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті\~11\~і статті\~12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір позики. У вищевказаному Договорі зазначено адресу [PERSON] , його паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний Договір [PERSON] підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Договору цілком зрозумів та приймав їх. Укладання договорів із використанням електронного (цифрового) підпису відповідає приписам Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та Закону України «Про електроні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV, тобто відповідачем подано через особистий електронний кабінет на веб-сайті заяву на отримання кредиту за умовами, які визначені кредитором та підтвердив погодження з такими умовами, після чого кредитор надіслав відповідачу на електронну пошту чи особистий номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронному вигляду як алфавітно-цифрова послідовність), який відповідач використав для підтвердження підписання договорів. Без проходження реєстрації та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (який використовується як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт до особистого кабінету за допомогою паролю та логіна, Договір з ним не був би укладений. Також судом\~встановлено,\~що ТОВ\~"Займер"\~свої зобов`язання\~за Договором\~№144865\~виконало у\~повному обсязі,\~надавши відповідачу\~грошові кошти\~у сумі\~2000,00\~грн.\~шляхом перерахування\~на платіжну\~картку,\~вказану відповідачем\~в Договорі,\~що підтверджується\~інформаційною довідкою\~ТОВ «Плажеті\~Онлайн» . Суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи Договір відповідач усвідомлював та підтвердив, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Таким чином, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, тобто між сторонами був укладений Договір про надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах вказаних в Договорі. Проте свої зобов`язання, всупереч умовам Договору, відповідач належним чином не виконав. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611\~ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із виписки з особового рахунку за Договором №144865, складеної ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», встановлено, що у божника [PERSON] наявна заборгованість в сумі 10400,00 грн, в тому числі: прострочене тіло 2000,00 грн, прострочені відсотки 8400,00 грн. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2000,00 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 8400,00 гривень суд враховує наступне. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Як зазначалось вище, згідно п. 1.2-1.4 Договору №144865 кредит надається строком на 19 днів, тобто до 01.09.2020. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Із виписки з особового рахунку за Договором №144865, складеної ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу», встановлено, що прострочені відсотки в сумі 8400,00 грн. нараховані за період з 14.08.2020-13.01.2025, тобто поза межами строку надання кредиту. Із Графіку розрахунків та орієнтовної вартості кредиту встановлено, що за користування кредитним коштами строком 19 днів позичальник повинен був сплатити 760 гривень відсотків. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Отже, розмір відсотків відповідно до умов Договору №144865 становить 760 грн. за період з 14.08.2020 до 01.09.2020, виходячи з розрахунку: 2 000 грн (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 19 днів (строк кредиту). Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам\~ЦК України\~та висновкам Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~і охоронна норма ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу\~не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, позивач ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Суд вважає, що з урахуванням п. п. 1.1 - 1.2, Договору №144865 термін повернення кредиту визначено з 14.08.2020 до 01.09.2020, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсотках з 14.08.2020 до 13.01.2025 року (включно) відсутні. Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором №144865 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2760,00 гривень, яка складається: із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн, заборгованості по відсотках в розмірі 760,00 гривень. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із матеріалів справи убачається, що на підставі Договору про надання правничої допомоги від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» та адвокатом Пархомчуком С. В. останній, на підставі довіреності від 30.12.2024, здійснював представництво та захист прав і законних інтересів позивача у даній справі. Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 21.07.2025 вартість наданих послуг становить 10500,00 гривень. Із платіжної інструкції №3 9482 від 21.07.2025 вбачається, що ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» оплатило [PERSON] 10500,00 гривень, як оплату за надану правничу допомогу. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Варто зауважити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial