Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібра ТК" про припинення трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі. У пред`явленому до суду позову просив визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лібра ТК», код ЄДРПОУ: 41656726, з дня подачі позовної заяви - 08.08.2025 року, у зв`язку із звільненням за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібра ТК» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 39877,28 грн., та невиплачену заробітну плату з червня 2025 року по день подання заяви до суду, 08.08.2025 . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Свої вимоги обґрунтував наступними доводами. З 22.11.2018 він перебував у трудових відносинах на умовах безстрокового трудового договору з ТОВ «Лібра ТК», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Фактично трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені в травні 2025, заробітна плата відповідачем йому не нараховується та не виплачується, є заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі на загальну суму 39877, 28 грн., про що підтверджується відповідною довідкою про заборгованість. 12.07.2025 Позивач направив на адресу Відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Відповіді чи будь-якої інформації на день подання позову від роботодавця не надійшло. Має інвалідність на строк до 30.09.2025 року , має додаткові витрати на лікування та у зв`язку з незаконними діями роботодавця не може забезпечити своїх потреб, що є причиною моральних страждань, залишився без засобів для існування, і не має можливості знайти нове місце роботи, оскільки не звільнений з ТОВ «Лібра ТК». У судовому засіданні позивач підтримав позов частково. Просив визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лібра ТК», з дня подачі позовної заяви - 08.08.2025 року, у зв`язку із звільненням за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лібра ТК» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 39877,28 грн. Не підтримав вимогу в частині стягнення невиплаченої заробітної плати з червня 2025 року по день подання заяви до суду, 08.08.2025 . Представник позивача позов підтримала частково. Просила визнати трудовий договір з позивачем припиненим та стягнути заборгованість із заробітної плати в сумі 39877,28 грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач в судове засідання не з`явився . Про час і місце судового засідання повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією. З заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Письмового відзиву на позов не подав, причину неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~За наведених\~ обставин,\~ суд вважає, що відповідач у належний спосіб був повідомлений про дату судового засідання , а тому у відповідності до ч.1ст.223 ЦПК можливо розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі матеріалів з\~ ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280 - 282 ЦПК України, проти чого не заперечив позивач. Ухвалою суду від 03.09.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження. Призначений судовий розгляд з викликом сторін. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновк, що позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідност. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спеціальним законом, який регулює трудові правовідносини та визначає механізм захисту трудових прав працівників є Кодекс законів про працю України. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Пунктом 1 частини першоїстатті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно зіст. 36 КЗпП Українипідставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертоїстатті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогамЗакону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбаченихЗаконом України «Про очищення влади»; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290Цивільного процесуальногокодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами. У відповідність до пункту 4 статті 36 КЗпП України однією з підстав розірвання трудового договору є ініціатива працівника. Статтею 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Трудове законодавство не передбачає обов`язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, уст. 38 КЗпП Українивизначено лише обов`язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить зокрема від того, чи працює працівник у момент попередження, й роботодавець, навіть у такому випадку, не вправі відмовити йому у звільненні після спливу строку попередження. Судом встановлено, що з 22.11.2018 впозивач перебував у трудових відносинах на умовах безстрокового трудового договору з ТОВ «Лібра ТК» згідно наказу № 537-к від 21.11.2018, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці копія якої оглянута судом. У зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем трудові відносини фактично припинилися в травні 2025, заробітна плата відповідачем позивачу не нараховувалася та не виплачувалася виникла заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі на загальну суму 39877, 28 грн., що підтверджується відповідною довідкою про заборгованість від 30.04.2025 № 141. Як становлено судом, 12.07.2025 направив на адресу Відповідача заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. Судом не встановлено доказів того, що подана заява на звільнення була прийнята та видано наказ на звільнення [PERSON] . Згідно довідки за формою ОК-5, ОК-7 вбачається, що за 2025 рік інформація від ТОВ «Лібра ТК» відносно виплаченої позивачу заробітної плати до Пенсійного фонду України передавалась за період січень-квітень 2025 року. Отже, з травня 2025 заробітна плата по місцю роботи позивачу не нараховувалася, що підтверджує доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань як роботодавця. У зв`язку із відсутністю відповідного запису в трудовій книжці про звільнення, позивач не має можливості працевлаштуватися на будь-якому підприємстві або отримувати належні йому соціальні (трудові) гарантії, так як він фактично працевлаштований, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач має встановлену інвалідність на строк до 30.09.2025 року, має додаткові витрати на лікування та у зв`язку з незаконними діями роботодавця гн може забезпечити свої потреби у належний спосіб. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених судовим розглядом обставин щодо порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі №757/61865/16-ц. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Трудові відносини між Позивачем та Відповідачем фактично припинені більше трьох місяців, проте Позивач позбавлений можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує його конституційні права. За період роботи позивача [PERSON] на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі на загальну суму 39877, 28 грн., про що підтверджується відповідною довідкою про заборгованість. Згідно ст. 115 КЗпП України відповідач зобов`язаний регулярно виплачувати заробітну плату, проте в цій частині відповідачем закон порушувався. Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті та їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому, на переконання суду, датою припинення трудових відносин слід вважати саме 09.08.2025( з дати звернення до суду). Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами дослідженими судом , відтак, підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на\~користь позивача,\~які складаються\~з судового\~збору за\~пред`явлення позову\~ 1211,20 грн. та у прибуток державного бюджету в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати. \~ \~ \~ \~ \~ На підставі вищевикладеного ,

Outcome: approved