Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги представником обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1996 року, виданого Комісією по приватизації житлового фонду ГППЗ ім. Чкалова, засвідчено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З реєстраційного надпису на документі про право приватної власності вбачається, що право власності на вказану вище квартиру у рівних частках зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №232 від 25 січня 1996 року. [INFO] помер чоловік [PERSON] . Оскільки [PERSON] постійно проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті, вона є такою, що в силу вимог закону прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , адже заяву про відмову від спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, позивач не подавала. 09 грудня 2024 року за заявою [PERSON] . Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведено спадкову справу №954/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Довідкою Першої Кам`янської державної нотаріальною контори Дніпропетровської області за вих. №1846/02-14 від 09 грудня 2024 року підтверджується, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 13 грудня 2024 року нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальною контори Дніпропетровської області за вих. №1867/02-31 від 13 грудня 2024 року прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Постанова мотивована тим, що відсутня електронна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підтвердити реєстрацію зазначеної зазначеного вище правовстановлюючого документа у відповідному Бюро технічної інвентаризації немає можливості у зв`язку з тим, що на вказаній території ведуться бойові дії. Отже, перешкодою у реалізацію спадкових прав для позивач є лише відсутність відомостей про реєстрацію правовстановлюючого документа у відповідному реєстрі. З огляду на зазначене, [PERSON] має право успадкувати та оформити нерухоме майно, що належало за життя її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності, однак, через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку, через що змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду\~від 15\~жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Осипенко А.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач Очеретинська селищна\~військова адміністрація\~Покровського району\~Донецької області, в особі начальника адміністрації Коваленка М., звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивача не мають, просять справу розглянути за наявними матеріалами та прийняти рішення на розсуд суду. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідач фактично визнав пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] \~помер батько позивача [PERSON] (а.с. 12 копія свідоцтва про смерть, а.с. 13 копія свідоцтва про народження). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , та яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14 копія свідоцтва про право власності на житло від 22 січня 1996 року, а.с. 15, 16 копія витягу, а.с. 17, 18 копія технічного паспорту). Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного\~кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1270\~Цивільного кодексу\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з довідки Першої Кам`янської державної нотаріальною контори Дніпропетровської області за вих. №1846/02-14 від 09 грудня 2024 року, позивач була зареєстрована за однією адресою з померлим чоловіком [PERSON] (а.с. 21). У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса\~Першої Кам`янської\~державної нотаріальної\~контори Трощій\~Наілі з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом (а.с. 20). У видачі свідоцтва державним нотаріусом позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутня електронна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підтвердити реєстрацію правовстановлюючих документів на нерухоме майно у відповідному Бюро технічної інвентаризації немає можливості у зв`язку з тим, що на території ведуться бойової дії, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вих.. № 1867/02-31 від 13.12.2024 (а.с. 20). У статтях 15 та 16\~Цивільного кодексу\~України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Але як вбачається з матеріалів цивільної справи та спадкової справи у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують його право у реалізації ним своїх прав на належне йому спадкове майно. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивачів право власності, а також у разі втрати позивачами документа, який посвідчує його право власності. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги фактичне визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що чоловік позивача [PERSON] , який помер [INFO] , на законних підставах володів часткою квартири [ADDRESS] . Тому суд вважає, що є правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає, тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати віднести за рахунок держави, оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 200, 206, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved