Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Запорізька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1964 року позивач зареєстрований та проживає у відомчій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира спочатку перебувала на відомчому балансі ПрАТ «Запорізький завод Феросплавів», а після приватизації вказаного підприємства, весь житловий багатоквартирний будинок разом із неприватизованими квартирами, був переданий у комунальну власність міста Запоріжжя. Підставою для вселення позивача у вказане житло був відповідний ордер виданий на ім`я його батьків, але останній був втрачений і не підлягає відновленню про що свідчить лист Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № К- 0791 від 26.04.2023 року. Наданий час позивач фактично зареєстрований і проживає у вищевказаній квартирі тільки разом донькою [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, [INFO] у позивача народився син [PERSON] (надалі - Відповідач) і відповідно його місце проживання відразу було зареєстровано за фактичним місцем реєстрації його матері та батька за адресою: [ADDRESS] . Далі зазначив, що відповідач довгий час мешкав разом із родиною за вказаною адресою, але вже з 2016 року переїхав працювати у місто Дніпро і на даний час проживає у цьому місті на постійній основі, однак конкретна адреса позивачу невідома. З моменту переїзду відповідач жодного разу не мешкав за адресою реєстрації, а тому вже протягом багатьох років позивач сплачує за нього комунальні платежі, які нараховуються на всіх зареєстрованих у помешканні мешканців. Далі в позові вказав, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням знятись з реєстрації з помешкання, де він не проживає, але вже протязі багатьох років він не вживає будь-яких заходів відносно цього питання, що і стало причиною звернення позивача до суду. Тому, позивач просить задовольнити його вимоги повністю та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою реєстрації. 12.08.2025 від представника третьої особи Запорізької міської ради надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначив, що квартира [ADDRESS] не приватизована та перебуває у власності Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Як слідує з матеріалів позовної заяви, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказували на те, що квартира не є приватизованою. У випадку, якщо в судовому засіданні знайдуть своє підтвердження обставини, які зазначені позивачем у його позові, тоді є підстави для задоволення таких вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились повідомлялись про час і місце його проведення належним чином, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надали. Представник третьої особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, 12.08.2025 надали пояснення по справі, прохали справу розглядати за їх відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, в порядку заочного розгляду, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є наймачем житлового приміщення, а саме квартири, яка перебувала на відомчому балансі ПрАТ «Запорізький завод Феросплавів», але після приватизації вказаного підприємства, увесь житловий багатоквартирний будинок разом із неприватизованими квартирами, був переданий у комунальну власність міста Запоріжжя. Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями представника третьої особи. З позову слідує, що у зв`язку із сімейними обставинами у 2016 році відповідач [PERSON] покинув спірну квартиру, та виїхав на постійне місце проживання до м. Дніпра, і на теперішній час постійно проживає у вказаному місті. Точної адреси його місця проживання позивач не знає, оскільки відповідач її йому не повідомляв. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області від 27.10.2012, гр. [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжі, та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 17 березня 2010 року, рнокпп [NUMBER] (а.с.4-6). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 630191 від 12.09.2022, гр. [PERSON] , [INFO] , був повторно оглянутий комісією 12.09.2022 та йому було встановлено ІІІ групу інвалідності бестроково (а.с.7). Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради № К- 0791 від 26.04.2023, зазначено, що відповідно до звернення [PERSON] про надання копії корінця ордеру на квартиру [ADDRESS] виданого в 1964 році, департамент управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради повідомив, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року (а.с.8). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 01.12.2012 гр. [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжі, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 30.12.1996 (а.с.9-10). Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 1653194 від 08.08.2025 гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.12.1996 (а.с.17). Згідно довідки, наданої генеральним директором ТОВ «Керуюча компанія «Надія» від 29.10.2025 в квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими три особи: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Останній згідно з актом обстеження не проживає за адресою реєстрації з 2019 року по теперішній час. Також суд звертає увагу на те, що за час судового розгляду відповідач [PERSON] достеменно знав про наявність такої справи у суді, оскільки навіть скористався правничою допомогою та залучив представника адвоката Фельського С.Л. Разом з тим, останній перестав виходити на зв`язок зі своїм представником та не повідомив причин такої своєї поведінки. Будь-яких заяв чи клопотань по суті справи до суду не подавав, про поважність причин своєї тривалої відсутності за зареєстрованим місцем проживання, а також причин його неявки в судові засідання суд не повідомляв. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що відповідач втратив інтерес до вказаної цивільної справи та не спростував тих обставин, які викладені у позові [PERSON] . Згідно зі\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати\~докази,\~що стосуються\~предмета спору,\~з власної\~ініціативи лише\~у випадках,\~коли це\~необхідно для\~захисту малолітніх\~чи неповнолітніх\~осіб або\~осіб,\~які визнані\~судом недієздатними\~чи дієздатність\~яких обмежена,\~а також\~в інших\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом. Учасник\~справи розпоряджається\~своїми правами\~щодо предмета\~спору на\~власний розсуд.\~Таке право\~мають також\~особи,\~в інтересах\~яких заявлено\~вимоги,\~за винятком\~тих осіб,\~які не\~мають процесуальної\~дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Таким чином, принцип диспозитивності в цивільному процесі означає, що сторони вільні у розпорядженні своїми матеріальними та процесуальними правами, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.6 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Відповідно до ст.2 Житлового кодексу України завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло. Крім того, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Враховуючи добровільне залишення відповідачем квартири, він повинен вважатися таким, що втратив право користування цим житлом на підставі правил ч. 2 ст.107 ЖК УРСР. Згідно зі ст. ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи має відбуватися за її постійним місцем проживання. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ним спірною квартирою, а саме: що у спірній квартирі є його речі, є кімната, якою він користується, що він несе витрати на утримання спірної квартири як користувач. Навпаки, за встановленими обставинами, відповідач протягом тривалого часу не проживає у спірній квартирі, квартирою не цікавиться, не несе жодних витрат на її утримання, останній понад 5 років не проживає у квартирі. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] з 2019 року не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, покладає додатковий тягар щодо утримання цього майна на позивача, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не просив вирішити питання про розподіл судових витрат. При цьому суд зобов`язаний вирішити це питання при ухваленні рішення. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення в порядку ч.4 ст.268 ЦПК України. Згідно ч.5 ст.272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Outcome: approved