Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Позивач ТОВ «Він Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (ТОВ «Авентус Україна») та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 317011, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 4000 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № 317011 від 18.09.2018 та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 17860,00 грн., а саме: сума основного боргу 4000,00 грн., сума боргу за процентами - 2160,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами 10800,00 грн. Вказував, що 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 317011 від 18.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Позивач зазначав, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 317011 від 18.09.2018 складає 17860,00 грн, 3% річних 1608,87 грн, сума інфляційних втрат 3905,35 грн, разом заборгованість становить - 23374,22 грн. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 317011 від 18.09.2018 у загальному розмірі 20737,09 грн., яка складається з: суми заборгованості 17860,00 грн., суми інфляційних втрат - 3905,35 грн., суми 3% річних - 1608,87 грн. Просив також стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце розгляду. Відповідач відзив на позов не подав. Інші заяви по суті справи та клопотання від сторін суду не надходили. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач, який повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судове засідання у даній справі, в яке не з`явились сторони, було призначено на 11 листопада 2025 року. Відповідно до частин 4 та 5 ст 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення в даній справі судом складено 14 листопада 2025 року. Тому датою ухвалення рішення судом вказано 14 листопада 2025 року. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 18.09.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 317011, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 4000 грн строком дії договору 30 днів. Встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника, яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти. Судом встановлено, що відповідач свого зобов`язання за договором належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти в повному обсязі не повернув. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 317011 від 18.09.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Вирішуючи питання про розмір заборгованості судом враховується наступне. Відповідно до реєстру прав вимоги № 13 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, позичальником в якому є відповідач [PERSON] , на загальну суму 6160,00 грн, з яких 4000,00 грн сума боргу за тілом кредиту та 2160,00 грн - відсотки. Інформації щодо переходу до позивача права вимоги за пенею і штрафами на суму 10800 грн, як про те зазначає позивач в поданій до суду позовній заяві, реєстр не містить. Тому суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині включення до суми 10455 грн як сум боргу за пенею і штрафами є безпідставними. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 17860,00 грн, а не в розмірі 6160 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором в сумі 6160,00 грн, решта вимог задоволенню не підлягають. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивачу підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( позов задоволено на 26%) в сумі 629,82 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу, суду приходить до висновку, що належними доказами такі витрати позивача не доведено. Так, згідно договору №33 про надання правової допомоги, укладеного 22 березня 2024 року, адвокатське бюро «Анастасії Маньковської» здійснює представництво інтересів ТОВ «Довіра і Гарантія». Але термін дії даного договору визначений до 14 лютого 2025 року. Додатковою угодою від 22 березня 2024 року внесено зміни до договору №33 про надання правової допомоги та визначено, що адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Інші умови договору (відповідно і щодо строку дії договору) залишені без змін. В межах строку дії договору представником адвокатського бюро «Анастасії Маньковської» позов до суду подано не було. З позовом до суду 06 червня 2025 року звернувся в інтересах ТОВ «Він Фінанс» його керівник Романенко М.Е., а не адвокат адвокатського бюро «Анастасії Маньковської». Тому підстави для стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: partial