Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-09 00:00:00

Згідно відомостей трудової книжки позивач 02.06.2025 звільнений за власним бажанням (вихід на пенсію) з АТ «Сумихімпром». Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За приписами частини першої статті 47 Кодексу законів про працю (КЗпП) України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Заробітна плата в розумінні частини першої статті\~94 КЗпП України\~означає винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною другою статті\~233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як встановлено судом, відповідач вказаних норм трудового законодавства не дотримався. Згідно довідки АТ «Сумихімпром» від 02.06.2025 сумам, яка належала позивачу до виплат при звільненні з 02.06.2025 складає по заробітній платі 60\~310.98 грн. До суду позивач звернувся шляхом відправлення позовної заяви засобами поштового зв`язку 01.09.2025,тобто в межах встановленого строку. На час розгляду справи представником відповідача не надано до суду будь-яких доказів, щодо належного виконання зобов`язань з виплати заробітної плати позивачу, спростування суми заборгованості чи будь-яких інших заперечень щодо задоволення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до частини (ч.) першої статті (ст.)\~116\~Кодексу законів\~про працю (КЗпП)України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. З матеріалі справи слідує, що при звільненні позивача у порушення вимог ст. 116 КЗпП України роботодавцем не було здійснено виплату усіх належних йому сум. Вказана обставина є підставою для застосування до роботодавця заходів, передбачених\~статтею 117 КЗпП\~України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Таким чином позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як вже було зазначено вище, позивач звільнився 02.06.2025, тому час розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у даній справі розпочався з 03.06.2025. Середньоденний заробіток позивача відповідно до Довідки про доходи АТ «Сумихімпром» складає 482.64 грн. Середній заробіток за період з дати, наступної після звільнення (03.06.2025) по 10.11.2025 включно (день ухвалення судового рішення) становить 77\~705.04 грн (середньоденний заробіток 482.64 грн Х 161 день =77\~705.04 грн). Таким чином позивач має право на стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі при\~звільненніу розмірі 60\~310.98 грн та компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77\~705.04 грн з подальшим утриманням податків та зборів. Представник відповідача у відзиві просив зменшити розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу справедливості та співмірності. Суд зазначає, що відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої\~статті 9 Цивільного кодексу (ЦК)України\~така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~статтею 117 КЗпП України. Враховуючи, що за затримку виплати заробітної плати відповідач несе відповідальність згідно зі\~статтею 117 КЗпП України,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути на\~користь позивача\~середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~за період\~з 03.06.2025\~по 10.112025\~у розмірі\~77\~705.04\~грн з подальшим утриманням податків та зборів. На думку суду стягнення з відповідача вказаної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при\~звільненні є справедливим, відповідає вимогам трудового законодавства України та не може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Аналізуючи всі доводи сторін, Суд також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі у розмірі 2\~422.40 грн (1\~211.20 грн Х 2= 2\~422.40 грн).

Outcome: approved