Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

Позивач ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» 09.07.2025 звернувся до суду з позовом про стягнення додаткової заборгованості за кредитним договором №11283161000 від 11.01.2008, укладеним спочатку між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (позичальник), а також [PERSON] (поручитель). Внаслідок двох договорів купівлі-продажу прав вимоги (08.12.2011 від УкрСиббанку до Дельта Банку та 15.11.2019 від Дельта Банку до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»), останній став новим кредитором. Рішенням Баштанського районного суду від 14.10.2013 року з відповідачів уже було солідарно стягнуто 208 386,54 грн заборгованості, але це рішення не виконано. Оскільки з моменту рішення суду заборгованість виражена у гривні, позивач нарахував на цю суму додаткові платежі згідно зі ст. 625 ЦК України за період 12.03.2017 по 23.02.2022: інфляційне збільшення (106 621,43 грн) та 3% річних (30 983,94 грн). Таким чином, позивач вимагає стягнути загальну суму 137 605,37 грн. 15.07.2025 відкрито провадження у справі. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, відзиву не направив, про відкладення справи не клопотав. Був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] направив до суду заяву про розгляд без участі, крім того від останнього надійшов позов. В ньому відповідач висловив заперечення проти задоволення позову, зокрема мотивуючи це відсутністю виконавчих листів, відсутністю правових підстав для відступлення боргу. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як встановлено судом, 14.10.2013 року Баштанським районним судом Миколаївської області по справі № 468/1161/13-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „ Дельта Банк " заборгованість за кредитом в сумі 208 386 гривень 54 копійки (двісті вісім тисяч триста вісімдесят шість гривень 54 копійки) в солідарному порядку. 15.11.2019 року ПАТ «Дельта Банк» за Договором №2083/К відступило свої права вимоги за кредитним договором №11283161000 та всіма забезпечувальними договорами на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», яке таким чином стало новим кредитором. 23.09.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області частково задовольнив заяву ТОВ «Укрдебт Плюс». Суд замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні (справа №468/1161/13-ц) щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №11283161000: стягувача ПАТ «Дельта Банк» замінено на ТОВ «Укрдебт Плюс». Предметом позову у даній справі є стягнення боргу на підставі ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме виплати грошових коштів - суми основного боргу за договором позики, стягнутих рішенням суду. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків та матеріальних втрат кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, норма ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Однак позивачем не надано жодного доказу про невиконання рішення суду про стягнення основного боргу. В додатках до позову міститься тільки копія виконавчого листа по справі № 468/1161/13-ц з відміткою державного виконавця від 28.12.2018 про завершення виконавчого провадження. Крім того, при пошуку в Автоматизовані системі виконавчого провадження виконавче провадження на виконання рішення № 468/1161/13-ц відсутнє. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 19, 257, 261, 267, 526, 530, 549, 599, 611, 625, ЦК України,

Outcome: dismissed