Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем. Позивач зазначив, що за умовами договору банком було відкрито відповідачу кредитну лінію з початковим доступним лімітом 15 000,00 грн (максимальний 200 000,00 грн), зі сплатою 24 % річних та кінцевим строком повернення до 24.01.2024, при цьому відповідач підтвердила ознайомлення з тарифами та умовами банку. Банк свої зобов`язання виконав відкрив рахунок і надав кредитні кошти, однак відповідач належним чином зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів не виконувала, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 утворилась заборгованість у розмірі 44\~169,10 грн, що складається із заборгованості за основним боргом 14 246,85 грн та заборгованості за нарахованими і несплаченими процентами 29 922,25 грн. Позивач також зазначив, що право вимоги за цим договором спершу було відступлено АТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» за договором факторингу від 19.12.2023, а надалі ТОВ\~«Оптіма Факторинг» відступило це ж право вимоги позивачу за договором факторингу від 22.12.2023, у зв`язку з чим саме ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є належним кредитором у спірних правовідносинах. У позові позивач просив стягнути з відповідача на його користь 44\~169,10 грн заборгованості, судовий збір 3 028,00 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. Відповідач [PERSON] подала відзив, у якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Зазначила, що 24.01.2019 у ПАТ «Ідея Банк» їй було оформлено банківську картку з кредитним лімітом 15\~000,00 грн, однак договір діяв один рік до 23.01.2020, після чого жодних додаткових угод про продовження строку чи збільшення ліміту вона не підписувала. Відповідач вказала, що наданий позивачем розрахунок станом на 19.12.2023 не містить періоду, за який нараховано проценти, що унеможливлює перевірку правильності нарахувань і свідчить про намагання приховати пропуск позовної давності. На її думку, перебіг позовної давності почався з дати закінчення дії угоди 23.01.2020 і сплив 23.01.2023, тоді як позов подано лише 30.09.2024, без клопотання про поновлення строку. Відповідач також зазначила, що в матеріалах справи відсутній належним чином оформлений кредитний договір з її підписом, відсутні докази отримання нею вимог про погашення заборгованості, а також докази використання нею електронного підпису для дистанційного укладення договору. Представник позивача [PERSON] подала до суду письмові пояснення на відзив відповідача, в яких зазначив, що позовні вимоги є повністю обґрунтованими, а доводи відповідача такими, що ґрунтуються лише на припущеннях та не спростовують заявленого розміру заборгованості. Позивач вказав, що кредит був фактично наданий АТ «Ідея Банк» шляхом зарахування коштів на відкритий відповідачу рахунок, що підтверджується випискою та розрахунком заборгованості, а тому банк свої зобов`язання виконав належно. Надалі право вимоги правомірно перейшло спочатку до ТОВ «Оптіма Факторинг», а потім до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за договорами факторингу, що підтверджується наданими реєстрами боржників та досудовою вимогою, надісланою відповідачу. Неповідомлення боржника саме по собі не звільняє його від обов`язку повернути борг, що відповідає позиції Верховного Суду. Позивач також заперечив довід відповідача про пропуск строку позовної давності, наголосивши, що відповідно до п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на період дії карантину, запровадженого КМУ у зв`язку з COVID-19, а також у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупинявся, тому звернення до суду є своєчасним. Крім того, відповідач не подав контррозрахунку й не спростував розміру основного боргу та нарахованих процентів, тоді як надана банківська виписка є належним первинним бухгалтерським документом, що підтверджує як факт користування кредитними коштами, так і розмір заборгованості. У зв`язку з цим позивач просив суд врахувати подані пояснення та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду додаткові письмові пояснення, в яких повторно наполягла на відмові в задоволенні позову та просила суд дослідити їх разом з іншими доказами у справі. Відповідач наголосила, що не заперечує факту укладення договору факторингу між банком і фінансовими компаніями, однак вважає, що саме вимога про стягнення заборгованості заявлена поза межами строку позовної давності. На її думку, перебіг строку позовної давності слід обчислювати не з дати укладення договору факторингу (19.12.2023), а з дати останнього платежу за картковим рахунком 27.11.2020, або, щонайпізніше, з дати закінчення первісного річного строку дії угоди 23.01.2020, тому трирічний строк сплив 23.01.2023, а позов подано лише 30.09.2024. Вона послалася на правові висновки Верховного Суду щодо початку перебігу позовної давності за вимогами з кредитних договорів, де відлік ведеться від першого простроченого платежу, а не від уступки права вимоги. Також відповідач указала, що в матеріалах справи відсутній належний кредитний договір із її підписом, відсутні додаткові угоди про продовження строку кредитування до 24.01.2024, відсутній деталізований розрахунок процентів 29\~922,25 грн із зазначенням періоду та ставки, а надана банківська виписка свідчить, що за період 24.01.2019 30.11.2020 вона сплатила банку 35 394,18 грн, що перевищує початковий кредитний ліміт, тому наявність боргу у заявленому розмірі є недоведеною. У зв`язку з цим відповідач просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності за її заявою та відмовити позивачу в позові повністю, а також відмовити у стягненні судових витрат і витрат на правничу допомогу як похідних вимог. Позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подав до суду заперечення на додаткові пояснення відповідача, в яких зазначив, що подані відповідачем доводи є повторенням уже викладених у відзиві та попередніх заявах і спрямовані лише на затягування розгляду справи. Позивач наголосив, що позов подано в межах строку позовної давності, оскільки згідно з п. 12 та п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг позовної давності продовжувався (а з 17.03.2022 зупинявся) на час дії карантину COVID-19 та воєнного стану, тому твердження відповідача про сплив строку є безпідставними. Позивач повторно вказав, що кредитні кошти були фактично надані банком на картковий рахунок відповідача, що підтверджується випискою як первинним бухгалтерським документом, а відповідач здійснювала погашення, чим підтвердила існування зобов`язання. Посилання відповідача на відсутність у справі «належного» договору позивач назвав необґрунтованими, оскільки в матеріалах є укладена 24.01.2019 угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування картки, з якою відповідач ознайомилась і яку підписала, а також документи про відступлення права вимоги. Позивач просив суд не враховувати повторні доводи відповідача про нібито приховування даних щодо строків звернення до суду, визнати додаткові пояснення такими, що не спростовують ані факту видачі кредиту, ані розміру боргу, і вирішити спір з урахуванням поданих ним доказів та правової позиції щодо продовження/зупинення позовної давності. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позов ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» надійшов 22.11.2024 до Соснівського районного суду м. Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Відповідачем [PERSON] 05.02.2025 подано відзив на позовну заяву. Представником позивача [PERSON] 12.02.2025 подано письмові пояснення. Відповідачем [PERSON] 13.02.2025, 27.02.2025 подано клопотання про витребовування в ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» доказів. Відповідачем [PERSON] 21.02.2025 подано додаткові пояснення, на які 07.03.2025 представником позивача [PERSON] подано заперечення. Представником позивача [PERSON] 20.03.2025 подано заперечення на клопотання відповідача про витребовування доказів. Відповідачем [PERSON] 26.03.2025 подано уточнене клопотання про витребовування доказів. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.03.2025 задоволено клопотання відповідача про витребовування в ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» доказів. Позивачем 01.04.2025 подано до суду заяву про виконання ухвали суду. Представником відповідача [PERSON] 02.05.2025 подано клопотання про призначення почеркознавчої графологічної експертизи та витребовування доказів. Ухвалою суду від 15.05.2025 в задоволенні клопотання відмовлено. На підставі розпорядження керівника апарату Соснівського районного суду м.\~Черкаси 14.07.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відрахуванням судді [PERSON] зі штату суду у зв`язку із закінченням терміну відрядження. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Пономарю В.О. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Пономаря В.О. від 31.07.2025 справа прийнята до провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд 06.11.2025 перейшов до стадії ухвалення рішення. ІІ. Мотивувальна частина рішення Застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Положеннями ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Судом встановлено, що 21.01.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду № С-615-007429-19-980 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. У відповідності до умов п. 1 зазначеної угоди, Банк відкриває клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche White Walk-in ID поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та ДКБО, та випускає клієнту платіжну картку Master Card. У п. 2 зазначеної угоди визначено, що банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п. 2.1); ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 15 000,00 грн., та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що буду повідомлено клієнта додатково (п. 2.2); процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00\~% річних (п. 2.3). Повернення заборгованості та сплата відсотків за користування кредитною лінією та/або інших платежів за угодою та ДКБО, в т.ч. черговість погашення вимог банку, здійснюватимуться згідно умов ДКБО, а також відповідно до тарифів, які розміщені на сайті банку за адресою www.ideabank.ua (п. 3 договору). Підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, а саме реальна річна процентна ставка складає 103,44\~%. Загальна вартість кредитної лінії складає 697,89\~грн за кожні 1000 грн з 10 000 грн.; ознайомлений з умовами угоди, ДКБО, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, які оприлюднено на інтернет сторінці банку (www.ideabank.ua), та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний; доручає банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта в порядку та на умовах, передбачених діючим ДКБО. Банк за дорученням клієнта здійснює договірне списання грошових коштів, у тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках кредитної лінії, на користь страхових компаній (у разі укладення відповідних договорів страхування), з якими клієнтом укладено, або у подальшому будуть укладено договори страхування за однією із програм, зазначених у діючих тарифах; клієнт розуміє відповідальність за надання недостовірної інформації і заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості, документи, які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності, кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю. Банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомлений із тарифами банку і згоден з ними. Належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та ДКБО він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, послуги банку пов`язані з отриманням кредиту отримав у повному обсязі та задоволений погоджується з ними (п. 4 договору). Пунктом 7 угоди передбачено, що угода діє протягом строку кредитування, який складає 1 рік з можливістю автоматичної пролонгації, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою. Після спливу строку кредитування він може щоразу продовжуватися на такий самий строк (за ініціативою Банку). [PERSON] 24.01.2019 підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до публічної пропозиції Договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО), і приєднання до публічної пропозиції укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «Ідея Банк» (оферта). До угоди С-615-007429-19-980. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] отримала платіжну картку №\~ [NUMBER] \~хххх\~хххх\~9468. Також [PERSON] 24.01.2019 підписала заяву № С-615-007429-19-980 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ПБ КК 1 від 03.04.2017. Відповідно до виписки АТ «Ідея Банк» по особовому рахунку [PERSON] за період з 24.01.2019 до 19.12.2023, [PERSON] проводились операції з погашення заборгованості, здійснювала покупки та зняття коштів в банкоматах. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 станом на 19.12.2023, загальна сума заборгованості становить 44\~169,10 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом 14\~246,85\~грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 29\~922,25 грн. Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» 19.12.2023 укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених цим договором. ТОВ «Оптіма Факторинг» зобов`язання за договором факторингу виконав у повному обсязі та відповідно перерахував кошти на користь АТ «Ідея Банк». Відповідно до реєстру боржників № 1 від 19.12.2023 до договору факторингу №\~19/12-2023, ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 в сумі 44\~169,10 грн. У подальшому 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ\~«Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ\~«Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 22.12.2023 до договору факторингу №\~22/12-2023, ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 в сумі 44\~169,10 грн. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. З виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що відповідач використовувала надані їй позивачем кредитні кошти, однак не сплачувала заборгованість за договором № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 у встановлені договором строки та відповідно до графіку платежів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом становить 44\~169,10 грн. Надалі оцінюючи доводи сторін, наведених у заявах по суті справи та під час судового засідання, суд дійшов таких висновків. Щодо укладення\~кредитного договору\~та строку\~його дії Оцінюючи доводи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, а угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 та інші долучені документи, на її думку, не є кредитним договором, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 204, 207, 626, 628, 638, 1054, 1055 ЦК\~України кредитний договір є різновидом цивільно-правового договору, який укладається у письмовій формі, повинен містити істотні умови (предмет, розмір кредиту/ліміт, проценти, строк та порядок повернення тощо) і презюмується правомірним, доки не буде визнаний недійсним у встановленому законом порядку. Із дослідженої судом угоди № С-615-007429-19-980 убачається, що за своїм змістом вона містить усі істотні умови кредитування: банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку, максимальний ліміт кредитної лінії 200\~000,00\~грн та доступний ліміт на момент укладення 15\~000,00 грн, розмір процентної ставки 24 % річних, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту, порядок нарахування і сплати процентів, порядок і черговість погашення заборгованості, посилання на тарифи та ДКБО, які є невід`ємною частиною договору. Підписання відповідачем цієї угоди, заяви про відкриття рахунку та приєднання до ДКБО свідчить про досягнення з банком згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. Жодних позовних вимог про визнання угоди № С-615-007429-19-980 недійсною або неукладеною відповідач не заявила, доказів визнання її недійсною в іншому судовому порядку суду не подано. З огляду на це суд застосовує презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, а посилання відповідача на відсутність кредитного договору суд оцінює критично як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами і спростовуються змістом самої угоди та поведінкою сторін при її виконанні. Щодо строку дії кредитного договору суд зазначає, що посилання відповідача на п.\~7 угоди як на підтвердження того, що договір діяв лише один рік до 23.01.2020, є вибірковим тлумаченням умов договору. Пунктом 7 прямо передбачено, що строк кредитування становить один рік з можливістю автоматичної пролонгації та в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою, причому після спливу строку кредитування він може щоразу продовжуватися на такий самий строк за ініціативою банку. Умовами договору не вимагається укладення окремої додаткової угоди з позичальником для кожного такого продовження строку. Факт автоматичної пролонгації підтверджується реальними діями сторін: з виписки по рахунку вбачається, що після спливу первісного річного строку відповідач продовжувала користуватися кредитною карткою, здійснювала розрахункові операції та погашення заборгованості у 2020 році, зокрема, 27.11.2020. Банк, зі свого боку, не припиняв обслуговування карткового рахунку. Відповідач не надала жодних доказів того, що банк змінював умови договору в частині строку кредитування в односторонньому порядку всупереч закону чи що вона заперечувала проти подальшого користування кредитом. За таких обставин суд приходить до висновку, що угода № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 є належно укладеним письмовим кредитним договором у розумінні ст. 638, 1054, 1055 ЦК України, який містить усі істотні умови кредитування, а строк його дії визначено як один рік з можливістю автоматичної пролонгації до повного виконання зобов`язань. Тому твердження відповідача про відсутність кредитного договору та припинення дії угоди 23.01.2020 не знаходять підтвердження у зібраних у справі доказах і відхиляються судом як безпідставні. Щодо переходу права вимоги за кредитним договором З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором № С-615-007429-19-980 від 24.01.2019 послідовно відступалося: спочатку від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Оптіма Факторинг» за договором факторингу від 19.12.2023, а надалі від ТОВ «Оптіма Факторинг» до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за договором факторингу від 22.12.2023. Факт укладення цих договорів та включення відповідача до реєстрів боржників за ними підтверджено поданими позивачем документами. Відповідач у своїх додаткових поясненнях прямо зазначила, що не оспорює факту укладення договорів факторингу, натомість заперечує лише своєчасність звернення із позовом та оспорює розрахунок заборгованості. За таких обставин суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є належним кредитором у спірних правовідносинах, до якого на підставі ст.\~512514, 10771078 ЦК України перейшло право грошової вимоги до відповідача в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент відступлення права вимоги. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не є підставою для звільнення його від виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, відповідно до якої у разі невиконання боржником обов`язку з погашення заборгованості факт неповідомлення про уступку права вимоги може впливати лише на визначення належного кредитора та оцінку можливого прострочення кредитора, але не припиняє самого зобов`язання. У даній справі досудова вимога позивача про погашення боргу, в якій містилася інформація про перехід права вимоги, направлялася відповідачу, а доказів погашення заборгованості ні на користь первісного кредитора, ні на користь позивача суду не надано. Щодо доводів відповідача про відсутність заборгованості та необґрунтованість розрахунку Посилання відповідача на те, що загальна сума коштів, сплачених нею за період користування карткою, перевищує початковий кредитний ліміт, а отже борг відсутній, суд відхиляє з огляду на те, що надана банком кредитна лінія є відновлювальною, тобто після погашення частини заборгованості кредитний ліміт відновлюється, і клієнт знову може користуватися коштами в межах встановленого ліміту. Тому сукупний розмір усіх платежів, здійснених за тривалий період користування карткою, об`єктивно може перевищувати початковий ліміт і сам по собі не свідчить про відсутність заборгованості на певну дату. Вирішальним для встановлення наявності боргу є співвідношення суми фактично використаних кредитних коштів і суми їх погашення станом на конкретну дату, що у цій справі підтверджується первинним фінансовим документом випискою по рахунку та довідкою-розрахунком заборгованості, складеною заступником директора операційного департаменту АТ «Ідея Банк». Саме із цих документів убачається, що станом на 19.12.2023 за відповідачем обліковується заборгованість за основним боргом у сумі 14\~246,85 грн. Разом із тим, оцінюючи доводи відповідача щодо необґрунтованості заявленого розміру процентів, суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої суд зобов`язаний не формально сприймати розрахунок позивача, а з`ясувати правильність здійснених нарахувань та дати оцінку доказам, на яких базується розрахунок. У разі неправильності такого розрахунку суд може самостійно визначити суму нарахувань у межах заявленого періоду та заявленого розміру, а якщо з розрахунку неможливо встановити спосіб обчислення зобов`язати позивача подати більш детальний розрахунок і, за необхідності, витребувати контррозрахунок від відповідача (постанова КЦС ВС від 12.10.2023 у справі № 308/3956/15-ц). У цій справі позивач надав зведений розрахунок, у якому зазначено лише остаточну суму заборгованості, без розшифрування періоду нарахування процентів, бази для їх нарахування та конкретного порядку обчислення 29 922,25 грн. Хоча з банківської виписки вбачається факт нарахування та сплати процентів загалом, однак із поданого саме розрахунку неможливо однозначно встановити, яким чином позивач дійшов до заявленої до стягнення суми процентів, за який період та за якою формулою вони були нараховані. Позивач, попри заперечення відповідача та не дивлячись на те, що ухвалою суду від 26.03.2025 витребовувалася детальна довідка розрахунок, не подав більш детального розрахунку, який би дозволив суду перевірити кожну складову нарахувань. За таких обставин суд доходить висновку, що наявність основної заборгованості за кредитним договором у сумі 14 246,85 грн підтверджується належними та допустимими доказами випискою по рахунку та довідкою-розрахунком АТ «Ідея Банк», тоді як розмір заявлених до стягнення процентів у сумі 29 922,25 грн належним чином не обґрунтований і не може бути перевірений судом шляхом співставлення з наданим розрахунком. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу підлягають задоволенню, а в частині стягнення нарахованих процентів відхиленню як недоведені. Щодо доводів відповідача про пропуск позовної давності Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях заявила клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що перебіг трирічної позовної давності розпочався або з дати закінчення первісного річного строку дії договору 23.01.2020, або з дати останнього платежу за рахунком 27.11.2020, і, на її думку, сплив не пізніше 23.01.2023, тоді як позов подано лише у 2024 році. Також відповідач вказувала, що розрахунок заборгованості не містить періоду нарахування процентів, чим, на її переконання, позивач намагається приховати пропуск строку позовної давності. Суд виходить\~із того,\~що ст. 256 ЦК унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду. Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст. 263 та 264 ЦК України. Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020. У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023. Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022. Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025. З огляду на це, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг строку звернення до суду зупинявся. Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24. Як убачається з матеріалів справи, строк виконання зобов`язання за кредитним договором, навіть за доводами відповідача, настав не пізніше 24.01.2020. При цьому, вже з 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону №\~540-IX), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п. 19 у редакції Закону № 2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19, Закон № 3450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон № 4434-ІХ), що поновило перебіг строків. Позов відповідно до відмітки на конверті подано 14.11.2024, тобто під час зупинення перебігу позовної давності. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом. Розподіл судових витрат Щодо витрат на професійну правничу допомогу Між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правничий курс» 01.07.2024 укладено договір про надання правничої допомоги № 02-24. У вказаному договорі визначено загальний предмет договору та загальні формулювання правової допомоги, яка надається адвокатом. У підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду: - копію додаткової угоди № 1/1 до Договору про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024, відповідно до якої вартість послуг за надання правової допомоги у даній справі становить 7000,00 грн; - копію акту № 1 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024; - копію акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги № 02-24 від 05.09.2024; - копію наказу (розпорядження) № 02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу [PERSON] ; - копію платіжної інструкції в національній валюті від 05.09.2024 № 918, відповідно до якої ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало АО «Правовий курс» грошові кошти у сумі 182\~000,00 грн, призначення платежу: сплата за послуги про стягнення заборгованості, згідно з актом № 1 від 05.09.2024 за договором № 02-24 від 01.07.2024. До позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] та посвідчення адвоката. Відповідно до положень ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц, у додатковій постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 756/8257/15. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), задоволення позову частково, (на 32,3 %) суд вважає, що відповідачка зобов`язана відшкодувати понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2\~261,00 грн. Що стосується стягнення витрат, пов`язаних із сплатою судового збору Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 3\~028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.09.2024 № 12138. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості обґрунтованими і задовольнив їх на суму 14\~246,85 грн, що становить 32,3\~% від ціни позову (44\~169,10 грн), тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 978 грн, тобто 32,3\~% від розміру сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial