Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20.01.2025 [PERSON] , перебуваючи за кермом належного їй автомобіля Renault Duster, виїжджаючи з місця стоянки, зачепила інший автомобіль Opel Vivaro, який стояв припаркований вздовж узбіччя. Внаслідок ДТП автомобіль Opel Vivaro отримав пошкодження. Цивільно- правова відповідальність власника автомобіля Renault Duster була застрахована а АТ СК «ББС Іншуранс». [PERSON] звернулась до страхової компанії про подію, що має ознаки страхового випадку, надавши при цьому повідомлення про ДТП. Відповідач листом від 19.03.2025 повідомив про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з тих підстав, що обидва транспортні засоби є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , оскільки були придбані в період шлюбу. [PERSON] є страхувальником, особою, відповідальною за заподіяння збитку та потерпілою одночасно, а страхове відшкодування у такому випадку не відшкодовується. З такими висновками відповідача не погоджується. Відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, пославшись на цьому на ст 60 СК України, в той час як спірні правовідносини є договірними і регулюються договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Бездіяльність відповідача порушує права позивача як потерпілої особи на виплату страхового відшкодування в розмірі 13\~000 грн. Та обставина, що страхувальник та потерпіла особа є чоловіком і дружиною не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік випадків, у яких страхова виплата не здійснюється. Ця норма не містить такої підстави. Власниками транспортних засобів відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію є дві різні особи. Просить: стягнути з відповідача суму страхового відшкодування 13\~000 грн. Ухвалою суду від 30.03.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що обидва транспортні засоби учасники ДТП, є спільним майном подружжя. Зазначає, що, враховуючи положення п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягають застосуванню положення закону №1961-IV . Посилаючись на положення п. 32.1 ст. 32 вказаного закону, зазначає, що оскільки транспортні засоби є спільним майном подружжя, заподіяння транспортному засобу внаслідок ДТП шкоди іншим належним йому транспортним засобом не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. У судове засідання представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не надав. Належним чином повідомлена третя особа до суду не з`явилась. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 1998 року (а.с. 53). [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль набутий нею 30.12.2022 (а.с. 10-11) [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб Opel Vivaro, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль набутий ним 16.01.2021 (а.с. 12-13). 20.01.2025 сталася ДТП за участі автомобілів Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ) та Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ). Учасниками ДТП складено повідомлення про ДТП, згідно з яким [PERSON] визнала себе винною у ДТП, [PERSON] зазначив, що вважає себе невинним, машина стояла (а.с. 15). На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля Renault Duster, д.н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ СК «ББС Іншуранс» (поліс №225302853 від 10.12.2024, період дії договору з 31.12.2024 по 30.12.2025) (а.с. 14) 20.01.2025 [PERSON] склала повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 17). 23.01.2025 [PERSON] склав пояснення про обставини ДТП до європротоколу, у яких зазначив, що його авто було припарковано. Другий учасник ДТП, виїжджаючи з місця парковки, подряпав дверима його авто (а.с. 16). 01.02.2025 [PERSON] склав заяву на виплату страхового відшкодування та заяву про погодження суми страхового відшкодування по справі №137163, адресовану СК «ББС Іншуранс», в якій погодився зі страховим відшкодуванням в сумі 13\~000 грн. (а.с. 19,20). Листом від 19.03.2025 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, пославшись на положення ст. 60 СК України . Зазначив, що обидва транспортні засоби придбані поружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності. Пошкоджений транспортний засіб, окрім [PERSON] належить також його дружині [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Тобто в даному випадку [PERSON] є страхувальником та потерпілим одночасно, а страхове відшкодування в такому разі спрямовується на відшкодування шкоди страхувальнику, а не третій особі, що суперечить вимогам закону (а.с. 22) З 01.01.2025 введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 3720-IX). Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону 3720-IX передбачено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Встановлено, що ДТП сталась 20.01.2025. Разом з цим, договір страхування цивільно-правової відповідальності [PERSON] набрав чинності 31.12.2024. Тобто до спірних правовідносин має застосовуватись закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV ( далі Закон №1961-IV), який діяв на момент набрання чинності договором, укладеним з [PERSON] . Відповідно до\~статті 6 Закону України №1961-IV \~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із статтею 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За абзацом 1 пункту 22.1.\~статті 22\~Закону №1961-IV \~у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Частиною шістнадцятою\~статті 9 Закону України "Про страхування"\~визначено, що страхове відшкодування- страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки- особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті1187ЦКУкраїни). Отже, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Водночас ДТП слугує підставою також для виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди, а його сторонами зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Отже, обов`язковою передумовою виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, є попередня наявність деліктного зобов`язання. Тобто деліктне зобов`язання обов`язково передбачає наявність:1)потерпілої особи (кредитора) та 2) особи, яка завдала шкоди (заподіювача шкоди, боржника). Подібне розуміння деліктного зобов`язання фактично відображає зміст\~статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення пункту 22.1. якої пов`язують наявність підстав для виплати страховиком суми відшкодування у разі настання страхового випадку за участю страхувальника саме із заподіянням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто заподіянням шкоди особі відмінній від страхувальника. З урахуванням наведеного, заподіяння власнику транспортного засобу (страхувальнику) внаслідок ДТП шкоди іншим належним йому транспортним засобом (поєднання в одній особі потерпілого та заподіювача шкоди) не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки у такому разі відсутнє деліктне зобов`язання, яке передбачає обов`язково наявність потерпілої особи та особи, яка завдала шкоди. За відсутності виникнення деліктного зобов`язання підстави для виникнення згідно із пунктом 22.1.\~статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відсутні, оскільки воно фактично є похідним від деліктного (основного) зобов`язання. Пунктом 32.1. статті 32 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього\~Закону\~страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що у даному випадку заподіювач шкоди та потерпілий перебувають у зареєстрованому шлюбі, а транспортні засоби учасники ДТП, придбані ними під час шлюбу. Тобто, заподіювач шкоди [PERSON] є співвласником пошкодженого автомобіля. Таким чином відсутні підстави для задоволення заявленого позову позивача, оскільки транспортні засоби, які є учасниками ДТП належали одній особі ( [PERSON] ), що не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності внаслідок такого ДТП, наявність якого пов`язується із виникненням деліктного зобов`язанням, яке є обов`язковою передумовою договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі № 161/14048/19 та від 12.01.2022 року у справі № 646/7463/16-ц. Посилання позивача на те, що кожний із них, як подружжя, зареєстровано право власності на різні автомобілі, а тому є їх особистою власністю, суд вважає безпідставним. Суду не надано доказів встановлення частки кожного у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, придбання автомобіля за власні кошти одного з подружжя чи договір про поділ майна подружжя. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову. \~

Outcome: dismissed