Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-13 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 99 116,08грн., у тому числі: \~ \~ \~ \~За кредитним договором №200121268001 у сумі 52 397,43грн., у тому числі: -29 472,04грн. - заборгованості за кредитом; -22 925,39грн. - заборгованості по процентам. За кредитним договором №1002009991501 у сумі 46 718,65грн., у тому числі: -27 980,12грн. - заборгованості за кредитом; -18 731,37грн. - заборгованості по комісії; -7,16грн. - заборгованості по процентам. Позов обґрунтовано тим, що між АТ "ПУМБ" та [PERSON] 28.12.2018 та 05.11.2021 укладено кредитні договори №200121268001 та №1002009991501, за якими позивальнику видано кредит у сумі 29 500,00грн. та 32 100,00грн. відповідно. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором і станом на 31.10.2024 року у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 52 397,43грн. за договором №200121268001 та 46 718,65грн. за договором №1002009991501. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 21.07.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 28.12.2018 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №200121268001 шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший Український Міжнародний Банк». За умовами вказаного договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на суму 3 000,00грн. Річна процентна ставка визначена у розмірі 47,88%. У подальшому, кредитний ліміт неодноразово збільшувався та станом на 03.03.2022 становив 29 500,00грн., до підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту. Так, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача за період з 28.12.2018 по 03.03.2025. Також, з виписки вбачається, що відповідач перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Окрім того, 05.11.2021 між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №1002009991501 шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший Український Міжнародний Банк». За умовами вказаного договору відповідачу був встановлений кредитний ліміт на суму 32 100,00грн. строком на 24 місяці з процентною ставкою 0,01% річних та розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% Банком зобов`язання за договором щодо надання грошових коштів виконані належним чином, що підтверджено випискою по особовим рахункам [PERSON] за період з за період з 28.12.2018 по 03.03.2025. та платіжною інструкцією TR.53392283.45176.8810 від "05" листопада 2021 р. на суму 32100.00грн. Разом з тим, відповідач зобов`язання за договором виконував не належним чином, в обумовлені договором строки кредитні кошти позичальнику не повернув, у зв`язку з чим у останнього станом на 03.03.2025 за кредитним договором №1002009991501виникла заборгованість у сумі 46 718,65грн., у тому числі: 27 980,12грн. - заборгованості за кредитом; 18 731,37грн. - заборгованості по комісії; 7,16грн. - заборгованості по процентам. \~ \~ \~ \~Також,\~згідно розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~№200121268001заборгованість відповідача на 03.03.2025 складає 52 397,43грн., у тому числі: 29 472,04грн. - заборгованості за кредитом; 22 925,39грн. - заборгованості по процентам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частин 1,2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048\~ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 3 ст.\~13, ч. 1 ст.\~49 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст.\~76, ч. 1,\~2,\~3\~ст.\~77,\~79,\~80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~позивачем надано до суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази як укладення між сторонами кредитного договору, так і наявності заборгованості відповідача за кредитним договором. При цьому, всупереч зазначеним вище вимогам, відповідачем не спростовано за допомогою будь-яких доказів ані факту укладення кредитного договору, ані розміру заборгованості за кредитним договором відсутня. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення основної суми боргу та процентів за користування кредитом та процентів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості за комісією у сумі 18 731,37грн. за кредитним договором №1002009991501, суд зазначає наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Частинами 5, 6 статті 12 вказаного Закону передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. \~Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. \~Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21), від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23), від 14 травня 2025 року у справі № 750/11580/21 (провадження № 61-15782св24). При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує також оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У даній справі встановлено, що умовами кредитного договору передбачено нарахування комісії одноразово, в день надання кредиту. При цьому, в кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які кредитодавець встановив комісію. Таким чином, враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення п5 договору №1002009991501 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемним відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17). Отже, суд вважає, що умови п.5 кредитний договір №1002009991501, яким визначено сплату комісії за надання кредиту, є нікчемним у силу вимог закону, а тому кредитор не мав підстав для нарахування комісії. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial