Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

16 липня 2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Пантелєєв О.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 86\~560,40 грн у якості зворотної вимоги (регресу) та 20\~000 грн витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову посилається на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.01.2016 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0124/26831/74 від 15.03.2006 в розмірі 3867 доларів США 64 центи, що за курсом НБУ станом на 11.09.2015 становить 71\~912,74 грн, а також пеню в розмірі 89035,50 грн, всього 173\~120,80 грн. Вказані кошти були утримані виключно з позивача у рамках виконавчого провадження, тоді як з відповідача [PERSON] не було утримано на користь банку жодної грошової суми. Відповідач обіцяла позивачу повернути свою частину боргу, проте до теперішнього часу цього не здійснила, тому позивач відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України як боржник, який виконав солідарний обов`язок, просить стягнути з іншого солідарного боржника відповідача по справі половину утриманої суми в розмірі 86560,40 грн. Ухвалою суду від 23 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 23 вересня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, витребувано за клопотанням позивача докази. Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року судовий розгляд відкладено на 29 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року судовий розгляді відкладений на 07 листопада 2025 року за клопотанням представника позивача щодо повторного витребування доказів, та у зв`язку з неявкою відповідача. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Пантелєєв О.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надала, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не надходило. Відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року, ухваленим у цивільній справі № 212/8679/15-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства\~«Райффайзен Банк Аваль»\~заборгованість за Кредитним договором № 014/0124/26831/74\~від 15.03.2006 в розмірі 3867,64 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2015 становить 84085,30 гривень, з яких: 3308,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2015 становить 71912,74 гривень заборгованість за кредитом в тому числі прострочена заборгованість за кредитом; 559,94 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.09.2015 становить 12172,56 гривень, заборгованість по процентам; а також заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит в розмірі 89035,50 гривень, судовий збір в розмірі по 1298,41 грн з кожного (а.с. 7-14). Як вбачається з вказаного судового рішення, 15 березня 2006 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0124/26831/74, згідно якому відповідачу надано кредит на суму 11500 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] 15 березня 2006 року був укладений договір поруки № 014/08/11-01/037/06, за умовами якого, поручитель взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням позичальника, що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов`язань. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, суд прийшов до висновку про те, що заборгованість за кредитним договором, а також пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення набрало законної сили 02 березня 2016 року. На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. перебувало виконавче провадження № 61086900 з примусового виконання виконавчого листа № 212/8679/15-ц, виданого 02.08.2016 Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, боржником у якому був [PERSON] (а.с. 45). 15 липня 2025 року виконавче провадження № 61086900 закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду згідно виконавчим документом (а.с. 46). В рамках виконавчого провадження № 61086900, у якому боржником є [PERSON] , від останнього надійшли кошти у розмірі 174\~419,21 грн стягувачу АТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення боргу, 17\~441,92 грн приватному виконавцю основна винагорода, 3\~569,00 грн повернення авансового внеску стягувачу. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може, у тому числі, забезпечуватися порукою. Згідно з ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Судом встановлено, що позивач та відповідач на підставі кредитного договору № 014/0124/26831/74 від 15 березня 2006 року та договору поруки № 014/08/11-01/037/06 від 15 березня 2006 року, а також рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2016 року області були солідарними боржниками перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до повного погашення позивачем [PERSON] кредитної заборгованості. Отже, оскільки позивач виконав солідарний обов`язок у повному обсязі, а саме сплатив за виконавчим документом заборгованість у повному обсязі в розмірі 173\~120,80 грн, він набув право зворотної вимоги (регрес) до відповідача у розмірі сплачених ним грошових коштів за вирахуванням його частки, а саме в сумі 86 560 грн, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт\~12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, \~за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу [PERSON] надавав адвокат Пантелєєв О.В. на підставі Договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2025 року, укладеного між Адвокатом та [PERSON] , яка діє від імені та в інтересах [PERSON] , та Ордеру АЕ № 1395002 від 11.06.2025 (а.с. 25-28). Згідно з Актом приймання-передачі виконаних робіт від 05 листопада 2025 року адвокатом Пантелєєвим О.В. були надані правові послуги: консультація, ознайомлення з документами, судовою практикою, складення запиту до державного виконавця, позовної заяви, заяв з процесуальних питань, всього на загальну суму 20 000 грн., які були сплачені згідно з платіжною інструкцією Приватбанку від 16.05.2025 (а.с. 21). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. Крім того, суд враховує, що позивач був звільнентй від сплати судового збору за подання позову в силу вимог п. 12, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved