Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

29 серпня 2025 року Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ВІН ФІНАНС»\~звернулося в\~суд через\~систему «Електронний\~суд» з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором№\~368461 від 19.10.2018 року у розмірі 19395,63 грн., а також судові витрати пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача посилається на те, що 19 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 368461. Відповідно до індивідуальної частини договору № 368461 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу у позику в сумі 4000,00 гривень, шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 4000,00 гривень, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14820,00 гривень, а саме: сума основного боргу 4000,00 гривень, сума боргу за процентами 1280,00 гривень, сума боргу за пенею і штрафами 9540,00 гривень. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія на ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладений договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п. 2.2 договору факторингу зазначено: у випадку укладання сторонами більш одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змірює попередній. 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 13 від 18.02.2019 року, про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 368461 від 19.10.2018 року перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» (ТОВ ВІН ФІНАНС»). Договір про надання фінансового кредиту № 368461 від 28.09.2018 року укладений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». При укладанні даного договору на номер телефону відповідача був направлений одноразовий ідентифікатор та шляхом введення коду підтвердження позичальник підписує та приймає пропозицію та підтверджує укладення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також при проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Отже за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Тому просить також стягнути суму збитків з урахуванням 3% річних 1335,02 грн. та суму збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 3240,61 грн. за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Разом з тим позивач просить поновити строк позовної давності для подання даного позову, мотивуючи тим, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час карантину строки загальної і спеціальної позовної давності продовжуються. Разом з тим у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ЦК України продовжуються на строк його дії. На підставі зазначеного просить стягнути заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19395,63 грн., судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 24 вересня 2025 року дана справа була відкладена у зв`язку із клопотанням відповідачки про надання їй терміну для звернення за правовою допомогою. 22 жовтня 2025 року розгляд справи був відкладений у зв`язку із клопотанням відповідача. 11 листопада 2025 року сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача в позовній заяві зазначив розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні 24 вересня 2025 року позов визнала частково, а саме тіло кредиту. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. В силу ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір про надання фінансового кредиту № 368461. П.1.1 даного Договору зазначено, що Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 4000,00 гривень на умовах строковості, зворотності платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Пунктом 1.2 Договору зазначено, що сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0.01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору строк дії Договору 20 днів. Кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових котів на банківський картковий рахунок Клієнта п. 1.5 Договору. Разом з тим пунктом 4.4. Договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; - на 4 день прострочення, крім пені додатково сплатити штраф в розмірі 100 грн.; - на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн.; на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за укладеним договором № 368461 від 19.10.2018 року, позичальника [PERSON] зазначено, що проценти в сумі 0,40 грн. за кожен день користування кредитом нараховані протягом 20 днів, а саме з 19.10.2018 року по 07.11.2018 року включно. З 08.11.2018 року по 27.11.2018 року проценти в сумі 72,00 грн нараховані відповідно до п. 3.4 Договору. 01.12.2018 року нарахований штраф в розмірі 100,00 грн., а також з 01.12.2018 року по 18.02.2019 року включно нарахована пеня в розмірі 120,00 грн за кожен день прострочення; 27.12.2018 року нарахований штраф в розмірі 300,00 грн., що в загальному становить штраф в розмірі 400,00 грн., пеня в розмірі 9600,00 грн. Даний розрахунок відповідає тим умова договору, які підписані сторонами. Крім того, відповідачка не заперечує проти того, що вона узяла кредит у даному товаристві та підписала відповідний договір із зазначеними умовами (в судовому засіданні зазначила, що скоріш всього її син оформив на неї даний Договір). У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено\~ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення\~Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 1\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.\~526,\~527 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач 19 жовтня 2018 року підписала договір про надання фінансового кредиту № 368461 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримала від ТОВ «Авентус Україна» суму позики в розмірі 4000,00 гривень на картковий рахунок. Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачка частково сплачувала суми коштів, а саме: на оплату процентів було сплачено 168,00 грн., на оплату штрафу 100,00 грн., на оплату пені 360,00 грн. Щодо переходу до нового кредитора ТОВ «ВІН ФІНАНС» прав первісного кредитора у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. ст. 1080, 1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно з ст. 514, ч.1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус України» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Фактор) уклали договір факторингу № 1. Відповідно до п. 2.1. Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора на в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу зокрема зазначено, що у випадку укладання сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. 18 лютого 2019 року між Клієнтом та Фактором було укладено Додаткову угоду № 12 до договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року. Відповідно до Протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25 липня 2024 року вирішено змінити найменування Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». Дане Рішення висвітлено в Наказі З№ 55-к від 25.07.2024 року «Про зміну назви ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Дані відомості\~підтверджуються самим\~договором факторингу\~№ 1\~від 12.04.2018\~року,\~Додатковою угодою\~№ 12\~від 18.02.2019\~року,\~Реєстром прав\~вимог №13\~від 18.02.2019\~року,\~де під\~№ 55\~зазначена боржник\~ [PERSON] ,\~номер кредитного\~договору 368461,\~заборгованість по\~основному боргу\~(тіло\~кредиту)\~ 4000,00\~грн.,\~заборгованість по\~відсотках \~1280,00\~грн,\~загальна заборгованість\~ 5280,00\~грн.,\~пеня та\~інші штрафні\~санкції \~розраховується згідно\~діючого кредитного\~договору. Вищезазначені докази, надані позивачем в підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора до нього, суд визнає достатніми та обґрунтованими, та приходить до висновку, що позивач правомірно набув права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання за Договором № 368461 про надання фінансового кредиту від 19 жовтня 2018 року. Як встановлено судом позивачем доведено заборгованість по тілу кредиту в сумі 4000,00 гривень, заборгованість по процентах в сумі 1800,00 гривень, заборгованість по штрафу та пені в сумі 9540,00 гривень, що разом становить 14820,00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року відповідачу нараховано збитки від інфляції 3240,61 грн. та 3% річних в сумі 1335,02 грн. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так відповідно до наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Тому за змістом наведеної норми закону нараховані на суму інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Позивач в позовній заяві надав розрахунок інфляційних втрат за період 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 3240,61 гривень та розрахунок 3% річних за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року в розмірі 1335,02 гривень. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Щодо строку позовної давності, який зазначений позивачем в позовні заяві суд зазначає наступне. Встановлено, строк дії договору закінчується 07.11.2018 року. Позивач набув право вимоги 18 лютого 2019 року. Постановою Кабінету Міністрів України\~Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2\~від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями) встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України №651від 27 червня 2023 року\~Про відміну на всій території України карантин, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2\~з 1 липня 2023 року в Україні завершилася дія карантину та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу. Тобто строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 ЦК України, продовжено на строк дії такого карантину, а саме: з 12 березня 2020 року по 01 липня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України, Закону України\~Про правовий режим воєнного стану\~Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу. Із вказаними позовними вимогами у цій справі ТОВ\~«ВІН ФІНАНС»\~звернулися до суду у серпні 2025 року, тобто в межах строку позовної давності, який зупинявся, оскільки час, який минув з моменту введення воєнного стану, не враховувався при обчисленні строку позовної давності. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідач істотно порушила умови укладеного нею Договору № 368461 про надання фінансового кредиту від 19 жовтня 2018 року, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит, проценти за користування ним, штраф та пеню, яка нарахована, а також інфляційні втрати та 3% річних, які нараховані позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов щодо стягнення боргу за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 1280,00 гривень, штрафу та пені в розмірі 9540,00 гривень, збитків з урахуванням 3% річних в сумі 1335,02 грн., збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 3240,61 грн., а всього 19395,63 гривень необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача. З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити повністю. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті\~137\~та частина восьма статті\~141 ЦПК України). Представником позивача подано клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень. Представником позивача додано до клопотання копії: Договору про надання правничої допомоги № 33 від 22 березня 2024 року, який укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Додаткову угоду від 22 березня 2024 року до Договору № 33 про надання правової допомоги від 22 березня 2024 року, яка укладена між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС № 11306/10, яке видана на гр. Міньковську А.В.; акт про підтвердження факту правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.08.2025 року на загальну вартість робіт наданих послуг і виконаних робіт на суму 5000,00 гривень; детальний опис робіт (надання послуг), виконаних Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, в якому вказана вид виконаних робіт Підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості, загальна вартість надання послуг і виконаних робіт 5000,00 гривень. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Дослідивши матеріали справи та додані до клопотання представником позивача документів на доказ стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновків, що заявлена сума понесених позивачем адвокатських витрат відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією № 368461 від 27 серпня 2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені, а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову (29 471,05 гривень), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривні 40 копійок (3 028 х 0,8=2422,40). Разом з тим, оскільки даний позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Outcome: approved