Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

в Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернувся [PERSON] . Позовну заяву аргументує тим, що шлюб між ним та відповідачкою був зареєстрований 12.04.2018 виконавчим комітетом Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис №01 від 12.04.2018. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося, у них різні погляди на подружнє життя. Зазначає, що перспектив для збереження сім`ї немає, шлюб існує формально, примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя суперечило б їх інтересам. Вказуючи на те, що спроби налагодити сімейні відносини не приносили належного результату, просить розірвати шлюб та провести розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 11.09.2025 відкрито провадження, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Від відповідача [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Гладюк Т.В., надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала, та просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 10000грн. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили, надійшли письмові пояснення позивача, в яких він позов підтримує, просить справу розглядати без його участі. Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступні обставини. Відповідно до\~повторного свідоцтва\~про шлюб\~серії [NUMBER] , 12.04.2018 виконавчим комітетом Милятинської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис №01 від 12.04.2018, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ). (а.с.9) Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивач та відповідач вказані батьками спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с.10) Висновком органу опіки та піклування Острозької РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини №1934/01-31 від 26.06.2019, визначено місце проживання [PERSON] разом із [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] та [PERSON] тривалий час спільного господарства\~не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені. Між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як пов`язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, що є свідченням формального існування шлюбу між ними. На час розгляду справи в суді, ніхто з подружжя спроб відновити шлюбні відносини не робить. Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі не підтримують сімейні та подружні стосунки, спроби примирення між ними не мали належного результату, двоє висловили бажання про розірвання шлюбу, у зв`язку із чим суд не бачить необхідності надавати строк для примирення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною другою статті 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконаний в неможливості їх примирення. В свою чергу, відповідач подала заперечення щодо доцільності подальшого перебування у шлюбі, не виявила наміру зберегти сім`ю та вказала на визнання позову. Судом встановлено, що між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідач визнала позов, тому позивачу з державного бюджету, слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Окрім того, вказуючи на те, що позивач не намагався врегулювати спір мирним шляхом, без звернення із відповідним позовом до суду, представник відповідача зазначає, що з позивача необхідно стягнути судові витрати, зазначаючи, що також витрати відповідача становлять 10000 грн. на отримання професійної правничої допомоги адвоката. Представник відповідача посилається на те, що вони вважають доцільним покласти судові витрати на позивача, оскільки спору щодо розірвання шлюбу між сторонами не має. Вказують, що позивачем не надано жодних доказів про те, що він ініціював розірвання шлюбу в порядку ст. 109 СК, та про те, що відповідач відмовлялася врегулювати питання таким чином. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що частинами першою та другою статті 109 Сімейного кодексу України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: - з ким з них будуть проживати діти; - яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; - умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. З аналізу зазначеної статті та роз`яснень наданих Верховним Судом України вбачається, що розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя яке має дітей, в порядку статті 109 Сімейного кодексу України, можливе виключно у разі якщо подружжям вирішено питання про те, з ким із них будуть проживати діти, на підтвердження чого суду надано відповідний письмовий договір, подружжям вирішено питання про забезпечення умов життя дітей, зокрема, щодо розміру аліментів, подружжям вирішено питання про умови здійснення тим з батьків, хто буде проживати окремо, права на особисте виховання дітей. У матеріалах справи про розірвання шлюбу відсутні відомості про те, що сторонам вдалося досягнути згоди щодо визначення місця проживання спільної доньки та її матеріального утримання, оскільки жодною із сторін документи, які б підтверджували досягнення таких домовленостей станом на дату звернення до суду 02.09.2025, не подані. Сімейний кодекс України визначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, тим самим гарантуючи право одного з подружжя на припинення шлюбних відносин шляхом розірвання шлюбу (ч. З ст. 56, ч. 2 ст. 104, ч. З ст. 105, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України), а отже гарантуючи і конституційний принцип добровільності шлюбу (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Таким чином звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу одним із подружжя не є зловживанням правом у даному випадку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. За сукупності таких умов, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу. На підставі ст.56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved