Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2004151 від 08.06.2021 у сумі 8\~970 грн. та понесені судові витрати\~у вигляді судового збору в розмірі 2\~422,4 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не виконує зобов`язань з повернення кредитних коштів та не сплачує проценти за користування ними. Ухвалою від 11.04.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що вищевказаний кредитний договір він не укладав, кредитних коштів не отримував. Також вважає безпідставним нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку його повернення. Позивач як фактор не надав доказів набуття ним права вимоги за кредитним договором до відповідача та пропустив трирічний строк позовної давності. Представник позивача надав відповідь на відзив, з якої вбачається, що договір був укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі, кредитні кошти були перераховані відповідачу на вказаний ним при укладенні договору картковий рахунок, проценти за користування кредитом нараховані первісним кредитором (кредитодавцем) відповідно до умов кредитного договору, право вимоги було передано позивачу первісним кредитором за відповідним реєстром боржників, строк позовної давності пропущено не було, оскільки цей строк було зупинено на час дії карантину та військового стану. Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 8.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» (Товариство) та відповідачем [PERSON] (Клієнт) укладено кредитний договір № 2004151 у формі електронного документа. Вказаний договір підписаний сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим Клієнтом на вказаний ним номер телефону. Договір містить відповідні персональні дані Клієнта, у тому числі реквізити його платіжної картки (п. 2.1 договору). Відповідно до частин 3 та 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, зокрема, у вигляді, заповненого формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується відповідно до ст. 12 цього Закону, зокрема, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому згідно із частинами 2 та 4 ст. 8 Закону покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення; фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону). Отже, подана до суду через систему «Електронний суд» і таким чином підписана електронним підписом представника позивача електронна копія кредитного договору засвідчує факт його укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. Крім того, доказом укладення цього договору є відомості ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про зарахування у день укладення договору 8.06.2021 на вказаний клієнтом картковий рахунок 3000 грн. (а.с. 34), а також відомості наданого представником позивача із відповіддю на відзив розрахунку заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором, відповідно до яких останній у період 27.06.2021-1.11.2021 частково погасив заборгованість за цим договором на суму 2580 грн. За умовами кредитного договору Товариство зобов`язалось надати Клієнту кредит в розмірі 3 000 грн. на строк 20 днів, а Клієнт повернути кредит у вказаний строк та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування ним. ТОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов договору шляхом перерахування суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідача в день укладення договору. Відповідач не виконав умови договору, не повернувши у вказаний строк суму кредиту та не сплативши проценти за користування ним, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством у сумі 8970 грн., з яких 3000 грн. тіло кредиту, 5970 грн. заборгованість по відсотках. За п.п. 4.2-4.2.5 договору у випадку наявності заборгованості за кредитом строк дії договору автоматично пролонгується на 15 днів, але не більше ніж на 120 днів, включаючи первинний 20-тиденний строк повернення кредиту. Ставка по процентах за користування кредитом при цьому залишається фіксованою 1,9 % від суми кредиту за кожен день користування ним. Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту. Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув тіло кредиту, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (1,9 % від суми кредиту за кожен день користування ним). При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про те, що він не зобов`язаний сплачувати проценти після закінчення 20-тиденног строку дії договору, оскільки такий обов`язок клієнта прямо передбачений умовами кредитного договору і припиняється після повного виконання ним зобов`язання повернути тіло кредиту із процентами за користування ним (п. 4.2.6 договору). 24.12.2021 року між ТОВ ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі вимоги до [PERSON] , що підтверджується як копією договору факторингу, так і копією реєстру боржників як додатку до цього договору, наданого представником позивача разом із відповіддю на відзив (а.с. 26-29). Ці докази підтверджують право позивача на звернення із даним позовом до відповідача. Відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність у три роки, мотивуючи тим, що строк дії кредитного договору закінчився 28.06.2021, а позивач звернувся із даною позовною заявою у березні 2025 року, тобто з пропуском цього строку. Вирішуючи це питання, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч. 5 ст. 21 ЦК За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 4.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану. Враховуючи наведене, перебіг строку позовної давності за вимогами за вищевказаним кредитним договором був зупинений, і на момент звернення до суду із цим позовом цей строк пропущений не був. Отже, за результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно кредитного договору зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі. Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК покладається на відповідача в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК). Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір про надання правової допомоги від 30.12.2023, акт про отримання правової допомоги від 28.04.2025 р. з відтворенням даних про вартість робіт: зустріч та консультація 1 година 2\~000 грн., складення позовної заяви 2,5 годин 5\~000 грн., інші клопотання, заяви 1.5 год. 3\~000 грн., канцелярські витрати 500 грн. Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є завищеною з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд,

Outcome: approved