Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-11 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , право власності на яку набула за законом у порядку спадкування після смерті батька. Інша 1/2 частина цієї квартири зареєстрована за відповідачкою. Незважаючи на наявність у позивача права власності на 1/2 частини квартири та її реєстрацію місця проживання у ній, відповідач тривалий час чинить перешкоди у доступі та користуванні житлом. Зокрема, за результатами розгляду звернення позивача до поліції у 2015 році Святошинським РУ ГУМВС у м. Києві повідомлено, що звернення щодо перешкоджання доступу до квартири [ADDRESS] розглянуто, у зв`язку з цивільно-правовим характером спору заявниці роз`яснено необхідність звернення до суду для захисту порушеного права. Позивач вказує, що зазначене офіційно роз`яснення підтверджує наявність конфлікту доступу та відмову відповідача у добровільному припиненні перешкод. Перешкоди у доступі та користуванні мають триваючий характер і існують донині, що порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. На підставі викладеного позивач просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем 1/2 частини квартири [ADDRESS] , зокрема: надати (передати) позивачу комплект ключів від вхідних дверей квартири (у разі встановлення гомофонних / електронних систем - надати доступні коди / ключі / картки); заборонити відповідачу вчиняти дії, що перешкоджають користуванню квартирою позивачем як співвласником, у т.ч. самовільно змінювати замки, блокувати доступ, чинити будь-які інші способи не допуску позивача до квартири; зобов`язати відповідача утримуватися від будь-яких дій / бездіяльності, які у майбутньому створюватимуть перешкоди в користуванні квартирою позивачем (негаторне зобов`язання - «не чинити перешкоди»). Судові витрати покласти на відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 28 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 23 вересня 2025 року до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, у якому вона заперечила проти заявлених [PERSON] позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість. Також зазначила, що не створювала перешкод у користуванні квартирою. ЇЇ дії щодо майна здійснюються у межах прав співвласника. Крім того вважає, що відсутні факти обмеження доступу позивача до квартири. Заява позивача до поліції - це письмовий документ, складений самим позивачем. Відповідач вважає, що заява фіксує, що позивач стверджує про обмеження доступу. Це початковий доказ (індикатор факту), але не підтвердження, що так справді було. Для безспірного підтвердження зазначеного факту потрібні інші докази: довідка від поліції про виїзд наряду, протокол огляду, пояснення свідків, відповіді поліції за результатами розгляду заяви. Таким чином, вважає, що дії відповідача щодо користування квартирою не потребують втручання суду, оскільки користування спільною власністю має здійснюватися за згодою співвласників (ст. 391 ЦК України). Сам факт спільної власності ще не дає права вимагати усунення перешкод, якщо вони реально не доведені. Позов про усунення перешкод у користуванні майном підлягає задоволенню лише тоді, коли позивач доведе наявність фактичних, а не уявних перешкод. Якщо немає реальних дій з боку відповідача, які обмежують доступ або користування, позов вважається безпідставним. Співвласник не може вимагати усунення перешкод, яких фактично не існує, а лише може захищати свої права у разі реального обмеження доступу до майна. 29 вересня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії відповіді Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 03.09.2025 року №341582-2025. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Просив прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача під час судового засідання щодо задоволення позовних вимог заперечила, зважаючи на підстави, викладені нею у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , право власності на яку набула у порядку спадкування за законом після смерті батька, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за № 18-882, виданим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори. Державна реєстрація права власності на 1/2 частини зазначеної квартири за позивачем підтверджується відомостями у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №15230519 від 23.12.2013 року, підстава - вказане раніше про право на спадщину за законом від 26.06.2012 року; власник - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] виданий 07.10.2003 Святошинським РУ ГУ МВС у м. Києві. Власником іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі договору дарування від 09.07.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пуртовою І.В., зареєстрований в реєстрі №446, що вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №440042124 від 19.08.2025 року. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого до матеріалів справи долучено Витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва №2025/011737123 від 18.08.2025 року. Місцем реєстрації проживання відповідача відповідно до відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА є: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним (стаття 321 ЦК України). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (стаття 358 ЦК України). Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з викладеного, співвласник майна, яке знаходиться у спільній частковій власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування зазначеним майном у повному обсязі та має право на усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підтвердження обставин, викладених у позові позивачем надано суду заяву [PERSON] до Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 18.08.2025 року, відповідь Святошинського РУ ГУМВС України в місті Києві від 21.09.2015 року, відповідь Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 03.09.2025 року №341582-2025. Отже, із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є співвласниками квартири [ADDRESS] , доступ до якої відповідач позивачу не надає. Як співвласник спірної квартири, позивач не має ключів від вхідних дверей, їх відповідач не надає. Доказі зворотного у ході розгляду справи не встановлено. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши наявні у матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, установивши, що сторони є співвласниками спірної квартири, а отже позивач має право користуватися та розпоряджатися належним їй майном, проте відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні таким майном, відповідач не надала позивачу ключі до вхідних дверей до спірної квартири, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем 1/2 частини квартири [ADDRESS] , зокрема надати (передати) позивачу комплект ключів від вхідних дверей квартири (у разі встановлення гомофонних / електронних систем - надати доступні коди / ключі / картки) та заборонити відповідачу вчиняти дії, що перешкоджають користуванню квартирою позивачем як співвласником, у т.ч. самовільно змінювати замки, блокувати доступ, чинити будь-які інші способи не допуску позивача до квартири. При цьому, суд вважає неспроможними твердження відповідача про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що з її боку чиняться перешкоди позивачу у користуванні квартирою, адже самі по собі заперечення співвласника квартири щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном та відсутність можливості у власника самостійно без звернення до співвласників реалізувати свої права (відсутність ключів від квартири тощо) за відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні належною позивачу власністю. При цьому суд враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 569/2864/20; від 20 листопада 2023 року у справі №397/355/22; від 18 листопада 2024 року у справі № 727/8103/23. Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання на майбутнє відповідача утримуватися від будь-яких дій / бездіяльності, які у майбутньому створюватимуть перешкоди в користуванні квартирою позивачем, не ґрунтується на вимогах закону, а тому така вимога не є належним способом захисту та не може бути задоволена судом, оскільки у судовому порядку підлягають захисту порушені права, а не ті які будуть порушені ймовірно у майбутньому. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем заявлено вимогу про стягнення суми судових витрат із відповідача. Позивач надає суду платіжну інструкцію № ID7251-8372-5712-6316 від 20.08.2025 року, зі змісту якої вбачається, що позивач здійснила платіж у розмірі 1 211,20 грн. із призначенням «101 Судовий збір, за позовом [PERSON] Святошинський районний суд м. Києва». Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial