Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Адвокат Богуш В.Д. в інтересах позивача [PERSON] 05.02.2025 звернувся із позовом до [PERSON] , третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, у якому із поданою заявою про збільшення позовних вимог, просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягувати аліменти із відповідача користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі (однієї чверті) усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що із 22 січня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2022 року, розірвано. У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Із часу розірвання шлюбу, відповідач припинила спілкуватись із дитиною, не бере будь-якої участі у її вихованні, не цікавиться її життям та здоров`ям. Малолітня дочка постійно проживає з батьком та перебуває на повному його утриманні та вихованні. Відповідач 08.02.2022 року виїхала закордон та із цього часу жодного разу не відвідувала доньку, не телефонувала їй, не утримувала її, повністю самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавали. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі. 28 серпня 2025 року у даній справі протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Богуш В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Також на запитання суду позивач пояснив, що відповідач останній раз телефонувала у травні 2022 року, після чого життям своєї дочки [PERSON] не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги не надає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, і не повідомила суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Крім цього, на запитання суду чи змінила своє ставлення відповідач до виховання свої дитини [PERSON] після її попередження рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2023, яке набрало законної сили у справі №607/13289/23 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини повідомила, що остання участі у житті дитини продовжує не приймати, належні висновки після її попередження не зробила. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] із 22 січня 2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 серпня 2022 року. У даному шлюбі народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26 травня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2024 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем його проживання. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом із своєю малолітньою дочкою [PERSON] , яка там зареєстрована (Витяги з реєстру територіальної громади від 02.12.2024 р.). 12.04.2024 працівниками Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] проживає разом із дочкою [PERSON] та своїми батьками ( [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ). Для дитини створено всі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, наявні іграшки, одяг, взуття відповідного віку та відповідно до сезону. Як вбачається із характеристики Тернопільського закладу дошкільної освіти (ясла-садок комбінованого типу) № 6 від 28.01.2025 № 7, [PERSON] з 15.03.2023 та на даний момент відвідує молодшу групу № 3 даного дошкільного закладу. Дитина регулярно відвідує дошкільний заклад, завжди приходить охайна та чиста. Батько [PERSON] приводить дитину і забирає із закладу завжди вчасно. Мати [PERSON] у вихованні та догляді участі не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається Мати в дошкільний заклад не приходить. Від початку відвідування і по теперішній час [PERSON] приводить і забирає тільки батько, бабуся і дідусь. [PERSON] є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] . Як вбачається із інформації викладеній у листі КНП «Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ТОР №4037/1 від 27.10.2025, [PERSON] на стаціонарному, амбулаторному лікуванні не перебувала та під динамічним спостереженням в медичному центрі не перебуває. Згідно із інформацією викладеній у листі Державної прикордонної служби України від 24.10.2025 № 19-84185-25-Вих, [PERSON] виїхала за межі території України через пункт пропуску Шегині 08.02.2022 та до даного часу в Україну не поверталась. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2023, яке набрало законної сили у справі №607/13289/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав, у задоволенні позову відмовлено, попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , поклавши на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків. Згідно Висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02 липня 2025 р. №904, орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] Як вбачається із вказаного Висновку, зазначеним органом встановлено, що мати [PERSON] життям дитини [PERSON] не цікавиться протягом тривалого часу, участі у вихованні не бере, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, із дочкою не спілкується, не проявляє жодного інтересу до дитини. Матір`ю не надано жодних доказів щодо заперечень проти позбавлення батьківських прав та наявності інтересу до налагодження спілкування з дочкою. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] підтвердила ту обставину, що її внучка перебуває виключно на утриманні та вихованні батька, а вона допомагає йому у вихованні дочки. Мати дитини, відповідачка у справі, дитиною не цікавиться із 2022 року, не телефонує, матеріально про дитину не піклується. Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як-то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Європейський Суд з прав людини у пунктах 54, 55, 56, 59 свого рішення у справі «Хант проти України» (Hant v. Ukraine) від 07 грудня 2006 року зазначив, «…що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27 листопада 1992 року, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір`ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина. Суд не має сумнівів, що такі доводи можуть бути належними. Однак, звертаючись до усталеної прецедентної практики Суду щодо статті 8, яка виключає імпліцитні процедурні вимоги, необхідно визначити, чи був заявник залучений до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту його інтересів, беручи до уваги обставини справи, а також важливість прийнятих рішень…». Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Згідно ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, а також представника третьої особи, оцінивши та дослідивши докази у даній справі, а також у їх сукупності, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позов, суд зазначає, що умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом при розгляді справи встановлено, що поведінка відповідачки [PERSON] відносно своєї дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а також те, що відповідач із лютого 2022 року не бере участі у житті дитини, не допомагає їй матеріально, не цікавиться її життям, свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. При цьому суд зазначає, що відповідач рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2023 у справі №607/13289/33, яке набрало законної сили, уже попереджалась судом про необхідність змінити своє ставлення до виховання своєї малолітньої дитини, однак висновків із цього не зробила та продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Також, приймаючи рішення із цього приводу, суд ураховує висновок органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 02 липня 2025 р. №904, згідно якого орган опіки та піклування, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом, на підставі наведених доказів встановлено, що малолітня [PERSON] проживає та зареєстрована разом із батьком за адресою: [ADDRESS] та повністю перебуває на його матеріальному утриманні, а відповідач [PERSON] ухиляється від цього, хоча є особою працездатного віку, інших утриманців не має, не є особою з інвалідністю. За таких обставин, суд оцінивши стан здоров`я та матеріальне становище сторін, вважає, що із відповідача у користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] у розмірі усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2025 року та до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши вимоги позивача у цій частині. На підставі наведеного,

Outcome: approved