Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

13 жовтня 2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 22 грудня 2004 року, відповідно до якого вказаний житловий будинок в рівних частинах заповіла позивачам у справі. Вказуючи, що вони у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , однак нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просили визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/4) та за [PERSON] право власності на 1/2 частку спадкового житлового будинку із господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . У підготовче засідання позивачі не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені (а. с. 54, 55, 56), 11 листопада 2025 року подали до суду письмові заяви, в яких вказали, що позов підтримують із викладених у ньому підстав та просять розглядати справу без їхньої участі (а. с. 59, 60, 61). Відповідачка у підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена (а. с. 58), 11 листопада 2025 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за її відсутності (а. с. 62). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216\~Цивільного кодексу\~України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~статті 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 15) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги №3 за 2006-2010 року села Тагачин Клюської сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 30). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 50). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1» з прибудовою «а», прибудовою «а1» та ганком «а2», загальною площею 122,4 кв. м, житловою площею 63,9 кв. м, літня кухня «Б-1», хлів «В-1», сарай «в», навіс «в1», сарай «Г-1», погріб «Д-1», сарай «Е-1», колодязь «1» (а. с. 26 - 29). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). За змістом статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Клюською сільською радою Турійського району Волинської області 22 грудня 2004 року, відповідно до якого належні їй по 1/2 житлового будинку та 1/2 господарських будівель заповіла сину [PERSON] , 1/2 житлового будинку та 1/2 господарських будівель та все інше майно, де б воно не було із чого б воно не складалось заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а. с. 41). Встановлено, що позивач [PERSON] у справі є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 40). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є онуками спадкодавця, що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про шлюб (а. с. 40, 48 на звороті). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована та проживала одна в селі Тагачин Ковельського району (колишнього Турійського) Волинської області (а. с. 16), Позивачі подали приватному нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 38 на звороті, 39). Заповіт, складений спадкодавцем [PERSON] 22 грудня 2004 року, не змінювався і є дійсним, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після її смерті не видавалося. Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачі [PERSON] та [PERSON] , як онуки спадкодавця, та позивач [PERSON] , як син спадкодавця, є єдиними спадкоємцями за заповітом, які у встановленому законом порядку та строки не відмовилися від спадщини та прийняли її після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 14 липня 2025 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на вищевказане спадкове нерухоме майно та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 23). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 257/06 щодо майна померлої [PERSON] (а. с. 38-53), з яких також видно, що, окрім позивачів, ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше нерухоме майно спадкодавця видані позивачкам. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачів права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (по 1/4) та за [PERSON] на 1/2 частку, спадкового житлового будинку із господарськими спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - по 605 гривень 60 копійок кожному; стягнути з відповідачки в користь позивачів 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачами при поданні позову, - по 605 гривень 60 копійок кожному. На підставі викладеного, статей 368, 1216, 1217, 1218, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved