Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № SAMDNWFC00071679889 від 02.11.2021 на суму (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимоги) 193 221 ,14 грн. Позов обґрунтовується тим, що невідомі особи шляхом протиправного доступу до фінансового номера телефону та електронної пошти позивача, заволоділи доступом до його застосунку «Приват24» та з використанням коштів кредитного ліміту по рахунку [NUMBER] (договір №SAMDNWFC0071679889 від 02 листопада 2021 року) здійснили з рахунку позивача несанкціоновані перекази на загальну суму 154 835, 68 грн. До цього часу банк нараховує проценти на суму заборгованості за вказаним кредитними договором. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 12 лютого 2025 за підсудністю з Святошинського районного суду м. Києва, вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 13 лютого 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 14 лютого 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін /а. с. 32-33/. 11 березня 2025 року представник позивача через Електронний суд подав заяву про приєднання доказів до матеріалів справи /а. с. 45-52/. 31 березня 2025 року через Електронний суд представник відповідача подала до суду відзив на позов /а. с. 57-64/. 07 квітня 2025 року через Електронний суд представник позивача подав відповідь на відзив /а. с. 67-73/. 08 квітня 2025 року через Електронний суд представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог /а. с. 74-77/. 15 квітня 2025 року суд ухвалою, постановленою на місці, ухвалив прийняти до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог /а. с. 74-77,79/. 15 квітня 2025 року ухвалою суду у справі задоволено клопотання про витребування доказів /а. с. 80-82/. 22 квітня 2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація у ПрАТ «Київстар» /а. с. 90-94/. 22 квітня 2025 року представник позивача через Електронний суд подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати та стягувати з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами, пенею, штрафні санкції, будь-які інші платежі по рахунку № [NUMBER] за договором SAMDNWFC00071679889 від 02 листопада 2021 року до дня набрання рішенням суду законної сили. 05 червня 2025 року ухвалою суду відмовлено у забезпечення позову /а. с. 96-97/. 19 вересня 2025 на електронну адресу суду від Відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області (shevchenkivskyi@lv.npu.gov.ua, адреса 79007, Львів, вул. А. Кучера, буд. 5) надійшли копії матеріалів кримінального провадження № 12024141380001092 /а. с. 107-114/. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи, що шахрайські дії щодо грошових коштів позивача були вчинені третіми особами і тому на банк не може бути покладена відповідальність. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача і заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та має відкриті банківські рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 16.07.2024 р. Позивач отримав листа на його електронну пошту [INFO] з посиланням з електронної адреси: по-[INFO], яке він відкрив 17.07.2024 р. об 01:45 год відбулися дії щодо взлому його аккаунту в «Соодіе» та об 13:45 год 17.07.2024 р. відбулося несанкціоноване списання з його банківських карток. Сума завданих збитків становить 155 890,93 грн. З картки [NUMBER] було здійснено наступні платежі: 1,055.25 грн. - 17.07.2024 13:39 З картки [NUMBER] було здійснено наступні платежі: 1 935,73 грн - 17.07.2024 о 13:39 1 821,86 грн - 17.07.2024 о 13:46 2 018,54 грн - 17.07.2024 о 13:50 30 536,93 грн - 17.07.2024 о 13:51 31 053,47 грн - 17.07.2024 о 13:51 25 878,75 грн - 17.07.2024 о 13:52; 31 053,47 грн - 17.07.2024 о 13:54 30 536,93 грн - 17.07.2024 о 13:54 Платежі здійснено шляхом переказу в Додаток Приват24. Перевіркою банк встановив, що згідно програми адміністрування Приват24 17.07.2024 р об 13:00:21 зафіксовано зміну паролю входу із використанням для підтвердження даних карти (пін коду) [NUMBER] та фінансового номеру телефону [NUMBER] . Логін клієнта не змінювався. Згідно логів входу в Приват24 клієнта [PERSON] виявлено вхід об 13:03:25 з пристрою Phone 24040RN64Y |REDMIANDROID, 14. Авторизація стороннього пристрою здійснена шляхом підтвердження на фінансовий номер телефону Позивача шляхом IVR опитування. Для можливості авторизації зазначених дій з боку Банку, останнім здійснено посилену автентифікацію, а саме під час входу до аккаунту Приват24 Позивачем було введено ПІН код від Карти для виплат № [NUMBER] з одночасним IVR підтвердженням зміни пароля. Позивач, вказує, що він звернувся з приводу цих обставин до відділення АТ КБ «ПриватБанк», що розташоване на просп. Свободи, 49 у м. Львові та з заявою до ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області. 18.07.2024 за заявою [PERSON] ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12024141380001092, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 190 КК України, та визнано позивача потерпілим /а. с. 13-14/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Стаття 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Частиною першою ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. За змістом ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з частиною першою ст. 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до преамбули до Закону України «Про платіжні послуги» закон визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Згідно з п. 57 частини першої ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про платіжні послуги», емісія / надання користувачу платіжного інструменту здійснюється надавачем платіжних послуг на підставі договору, укладеного між надавачем платіжних послуг та користувачем. Порядок емісії платіжних інструментів для використання в платіжних системах визначається правилами відповідних платіжних систем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Порядок виконання операцій з використанням наданих користувачу платіжних інструментів та обмеження щодо таких операцій визначаються договором між надавачем платіжних послуг та користувачем з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (частина перша ст. 36 Закону). Відповідно до ст. 41 Закону Ініціатором платіжної операції може бути, зокрема платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції). Ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції. Згідно з вимогами ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Якщо немає згоди платника на виконання платіжної операції, - така операція вважається неакцептованою, якщо інше не передбачено ним Законом. Надавач платіжних послуг платника за виконання неакцептованих платіжних операцій несе відповідальність, передбачену цим Законом. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача. Порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актам и Національного банку України. Виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону. Виконання платіжних операцій з цифровими грошима здійснюється відповідно до правил, визначених Національним банком України. Надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою / з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників (ст. 46 Закону). Частиною першою статті 47 Закону визначено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний виконати платіжну інструкцію ініціатора протягом операційного дня з моменту прийняття ним до виконання платіжної інструкції. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. Порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону (ст. 49 Закону). Для виконання платіжних операцій з коштами (крім електронних грошей) банки мають право відкривати своїм клієнтам, зокрема поточні рахунки - рахунки, що відкривається банком клієнту для зберігання коштів і виконання платіжних операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства (ст. 63 Закону). Згідно з вимогами ст. 68 Закону, електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції. Нормами ст. 86 Закону визначено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином. Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків. Таким чином, встановлено, що згідно програми адміністрування Приват24 17.07.2024 р об 13:00:21 зафіксовано зміну паролю входу із використанням для підтвердження даних карти (пін коду) [NUMBER] та фінансового номеру телефону [NUMBER] . Логін клієнта не змінювався. Згідно логів входу в Приват24 клієнта [PERSON] виявлено вхід об 13:03:25 з пристрою Phone 24040RN64Y |REDMIANDROID, 14. Авторизація стороннього пристрою здійснена шляхом підтвердження на фінансовий номер телефону Позивача шляхом IVR опитування. Для можливості авторизації зазначених дій з боку Банку, останнім здійснено посилену автентифікацію, а саме під час входу до аккаунту Приват24 Позивачем було введено ПІН код від Карти для виплат № [NUMBER] з одночасним IVR підтвердженням зміни пароля. Судовим розглядом встановлено, що дії позивача щодо обсягу розголошення інформації шахраям виявився цілком достатнім щоб надати можливість а) перевипуску SIM картки, б) отримати доступ в Приват 24 з введенням Пін коду від картки № [NUMBER] , який було зчитано системою в автоматичному режимі. В результаті таких дій доступ до Приват 24 був наданий пристрою Phone 24040RN64Y |REDMIANDROID, 14. Факт обізнаності користувача нового пристрою з обліковими даними Позивача (зокрема ПІН коду) та підтвердження входу шляхом IVR опитування з особистого фінансового номеру телефону [NUMBER] вказує на надання власними діями Позивача третім особам контролю над його рахунками. Таким чином, позивач своїми діями сприяв в розкритті облікової інформації, авторизував також вхід до Приват24 зі стороннього пристрою, відтак - сторонні особи отримали доступ до Приват24 та рахунків позивача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, належними доказами не підтверджено, тому позов не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач у силу положень пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відтак судовий збір відноситься за рахунок Держави. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed