Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-12 00:00:00

20 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління Державної інспекції архітектури та будівництва в Хмельницькій області про визнання права власності, мотивуючи це тим, що він є орендарем земельної ділянки площею 0,0062 га, призначеної для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована у [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці він самочинно збудував гараж у 2000 році та в подальшому виготовив технічний паспорт на нього. У березні 2025 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Хмельницької області з питанням реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, однак йому відмовлено у здійсненні реєстраційної дії у зв`язку з відсутністю документів, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований гараж з погребом за № [NUMBER] , розташований за адресою: [ADDRESS] , гаражний масив « [INFO] » на земельній ділянці з кадастровим номером 6822110100:01:007:0186. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача Ковальська Ю. О. проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної інспекції архітектури та будівництва України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи без участі представника інспекції та надав письмові пояснення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 20 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання права власності. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року відкрите провадження за вказаною заявою. Згідно заяви від 12 травня 2025 року у справу вступила в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна інспекція\~архітектури та\~містобудування України,\~яка являється\~юридичною особою\~згідно наданої\~Виписки з\~Єдиного державного\~реєстру юридичних\~осіб,\~фізичних осіб-підприємців\~та громадських\~формувань. 23 вересня 2025 року закрите підготовче засідання. Судом об`єктивно встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізяславської міської Ради народних депутатів від 26 березня 1998 року № 44 [PERSON] виділена земельна ділянка під будівництво гаража № [NUMBER] , яка розташована в м. Ізяслав у районі заводу «Харчомаш». Відповідно до\~договору\~оренди землі від 07 серпня 2025 року між Ізяславською міською радою Шепетівського району Хмельницької області та [PERSON] \~укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6822110100:01:007:0186, згідно якого вказана земельна ділянка площею 0,0062 га, розташована в [ADDRESS] гараж № [NUMBER] передана в оренду [PERSON] . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав № 439106804 від 12 серпня 2025 року на підставі вищевказаного договору зареєстровано право оренди [PERSON] земельної ділянки площею 0,0062 га з кадастровим номером 6822110100:01:007:0186. На вказаній земельній ділянці у 2000 році позивачем побудовано гараж з погребом, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації», копія якого додана до матеріалів справи. Як вбачається із матеріалів справи, у позивача відсутнє повідомлення про початок будівельних робіт та документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Центру надання адміністративних послуг Ізяславської міської ради Хмельницької області Скоць Н. П. № 77706842 від 10 березня 2025 року відмовлено у державній реєстрації права власності позивача на вищевказане нерухоме майно у зв`язку з відсутністю документів, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Звітом про проведення технічного огляду гаража, складеним експертом Чілієм А. І. 21 травня 2025 року, встановлено, що гараж [ADDRESS] у гаражному масиві «Харчомаш», відповідає вимогам державних будівельних норм. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 2 вищевказаної статті ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 3. ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. У своїх поясненнях представник Державної інспекції архітектури та будівництва України посилається на вимоги ст. ст. 27, 29-31, 36, 39, п. 9 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року та на положення пунктів 12, 13, 17, 18 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 13 квітня 2011 року № 461. При цьому суд звертає увагу, що на момент прийняття вказаних нормативно-правових актів приміщення гаража № [NUMBER] вже існувало. Що стосується порядку прийняття в експлуатацію об`єктів за амністією, суд зауважує, що в пункті 9 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року для такої амністії зазначені такі об`єкти як індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки загальною площею до 300 квадратних метрів, господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 300 квадратних метрів, будівлі і споруди сільськогосподарського призначення, тоді як будівля гаража не являється жодним із зазначених об`єктів, а тому до будівлі гаража застосування такої процедури не передбачене. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за позивачем, оскільки він являється орендарем земельної ділянки для будівництва вказаного гаража, дозвіл на будівництво на якій йому було надано у встановленому законом порядку, а також у зв`язку з відсутністю істотних порушень будівельних норм у збудованому об`єкті нерухомості. Суд приймає до уваги відсутність належної процедури набуття права власності на самовільно, тобто без отримання відповідних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, збудований гараж, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved