Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-06 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Галай А.В. подано до суду з позов до Державної казначейської служби, Лубенського відділу державної виконавчої служби Лубенського району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) у розмірі 56400 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою № 13853 від 05.06.2024 року начальника [INFO] полковника [PERSON] . [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. В подальшому вказану постанову №13852 від 05.06.2024 року направлено для виконання до Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Постановою Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області від 02.08.2024 року ВП № 75689104 відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 51000 грн. Крім того, Лубенським ВДСВ у Лубенському районі Полтавської області в межах виконавчого провадження № 75689104 винесено постанову стягнення з позивача 300 грн. - розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 5100 грн. 07.08.2024 року Лубенським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області по виконавчому провадженні №75689104 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно виконавчого документу. 07.11.2024 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області по справі №539/3252/24 прийнято рішення яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2025 року №13853, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Після набрання рішенням по справі № 539/3252/24 законної сили позивач звертався до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області, Державної казначейської служби України із заявою про повернення коштів з бюджету, станом на дату подачі позовної заяви кошти не було повернуто, що і змусило позивача звернутися до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.05.2025 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 10.06.2025 року представником відповідача Державної казначейської служби України через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Згідно відзиву механізми повернення/стягнення коштів з Державного бюджету України, які регулюються: Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787 (далі Порядок № 787), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845). Таким чином, у разі подачі подання про повернення позивачеві суми штрафу у розмірі 51000грн. - відповідним органом ТЦК та СП обласного рівня/подання про повернення позивачеві суми виконавчого збору у розмірі 5100грн - відповідним органом Мін`юсту до головного управління Казначейства за місцем зарахування такого платежу до бюджету, їх було б опрацьовано відповідно до Порядку № 787.Отже, права та інтереси позивача органами Казначейства/Казначейством жодним чином не порушено. Крім того, у відзиві відповідач наголошує, що у разі стягнення на користь позивача суми штрафу у розмірі 51000грн. та виконавчого збору у розмірі 5100грн. з Державного бюджету України, Суд повинен ретельно перевірити та дослідити наявність належних платіжних документів, які підтверджують перерахування цих коштів до цього бюджету та відсутності факту повернення коштів за поданням органу, що здійсню контроль справляння надходжень бюджету, а витрати виконавчого провадження в сумі 69грн. та 231грн. - з рахунку органу Мін`юсту, на який їх було зараховано, а саме Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 16.06.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив у якому не погоджується з доводами наведені відповідачем у відзиві, оскільки позивач звертався до ГУ Державної казначейської служби у Закарпатській області, Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області, Державної казначейської служби України з проханням повернути безпідставно збережені кошти в сумі 56400 грн., але вказану суму не повернуто. 16.06.2025 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог в якій позивач просить суд позовними вважити стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 56400грн. 09.09.2025 року представником позивача подано заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з державного бюджету грошових коштів у сумі 51000грн., у зв`язку з поверненням позивачу грошових коштів. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області закрито провадження за п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині стягнення грошових коштів в розмірі 51000 гривень. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] у розмірі 5400грн. підтримає та просить задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Водночас стороною відповідача вжито заходів щодо повернення грошових коштів в розмірі 51000 грн. Представник відповідача Лубенського ВДВС Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, жодних заяв і клопотань до суду надавав. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживання процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи, а також неприпустимість зловживання процесуальним правом. Визначення розумного\~строку наводить\~ЄСПЛ у\~п.\~25\~Рішення «Соломахін\~проти України»\~від 24.09.2012\~року (заява\~№24429/03)\~-\~що розумність\~тривалості провадження\~повинна визначатися\~з огляду\~на обставини\~справи та\~з урахуванням\~таких критеріїв:\~складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR\~2000-VII). Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, подання. Суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. При цьому, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. (Рішення ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27.10.1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996 р.). Крім того, як неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення також і у частині першій статті 44 ЦПК України, якою встановлено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Із врахуванням наведеного суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться. У зв`язку\~з неявкою\~учасників справи,\~з підстав\~передбачених ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, 05.06.2024 року постановою № 13853 начальника [INFO] полковника [PERSON] . [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. 02.08.2024 року постановою заступника начальнику відділу Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іванком О.В. відкрито виконавче провадження №75689104 з примусового стягнення з [PERSON] на користь держави 51000грн штрафу, згідно постанови №13853 від 05.06.2024 року. 07.08.2024 року Лубенським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області по виконавчому провадженні №75689104 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення згідно виконавчого документу. Відповідно до листа Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області від 27.11.2024 року № 24.9/52430 07.08.2024 року на підставі платіжної інструкції № 1641 від 06.08.2024 року з банківського рахунку [PERSON] на реєстраційних рахунок Лубенського ВДВС були списані кошти в розмірі 56400 грн. Згідно з розпорядженням державного виконавця від 07.08.2024 року стягнута сума була розподілена та перерахована за наступними реквізитами: -51000 грн. на користь держави: ГУК у Закарпатській області, Ужгородська ТГ/21081100 на IBAN UA198999980313050106000007493 в Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код за ЄДРПОУ 37975895, згідно з постанови №13853, виданого 05.06.2024 р. інший орган, посадова особа ( [INFO] ); -5100 грн. виконавчого збору: на IBAN UA 128999980333229305000016708 в Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО 899998, код за ЄДРПОУ 37959255: -69 грн. витрат виконавчого провадження на АСВП: на IBAN UA 278201720313261001201159854 в Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код за ЄДРПОУ 43316700. -231 грн. витрат виконавчого провадження: на IBAN UA 278201720313261001201159854 в Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код за ЄДРПОУ 43316700. 07.11.2024 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області по справі №539/3252/24 прийнято рішення яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 05.06.2025 року №13853, винесену начальником [INFO] [PERSON] у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 210-1 КУпАП а справу про адміністративне правопорушення закрито. Після набрання рішенням по справі № 539/3252/24 законної сили позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області із заявою про повернення коштів з бюджету. Листом № 5-17-10/194 від 08.01.2025 року Головним управління Державної казначейської служби України позивачу з метою повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, рекомендовано звернутися до контролюючого органу, яким може бути Лубенський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області. В січні 2025 року [PERSON] звернувся до Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області із заявою про повернення з бюджету коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження № 75689104. Листом від 30.01.2025 року № 24.9/5536 Лубенський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області рекомендував позивачу звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду. Також у вказаному листі зазначено про відсутність правових підстав у Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області для повернення стягнутих коштів. 02.04.2025 року позивач посилаючись на абзац 10 п.5 Порядку № 787 «Про повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів) повторно направив до Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області заяву про повернення коштів з бюджету та супровідний лист. У відповідь Лубенський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області листом №24.9/20434 від 21.04.2025 року вказав про відсутність правових підстав для повернення стягнутих по виконавчому провадженні №756809104 коштів у розмірі 56400 грн., та рекомендував звернутися до суду. Також 02.04.2025 року [PERSON] направив заяву про повернення коштів з бюджету і Державній казначейській службі України. Станом на дату подання цієї позовної заяви відповідь від Державної казначейської служби України позивач не отримав. 20.08.2025 року Лубенським ВДВС у Лубенському районі Полтавської області повернуто [PERSON] раніше стягнуті кошти в сумі 51000 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку. Таким чином: 56400 (заявлена сума до стягнення) - 51000 (повернута сума грошових коштів) = 5400 грн. (кошти, що залишилися неповернутими позивачу). 02 вересня 2025 року до Лубенського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області подано адвокатський запит щодо повідомлення вжитих відповідачем заходів з повернення [PERSON] грошових коштів сумі 5400 грн. У відповідь на адвокатський запит листом № 24.9/3 8294 від 08.09.2025 року Лубенський ВДВС у Лубенському районі Полтавської області повідомлено про відсутність правових підстав для повернення [PERSON] виконавчого збору у сумі 5100,00 грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 300,00 грн. В подальшому на заяву про повернення грошових коштів від 15.09.2025року, листом зазначено про відсутність правових підстав для повернення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. За змістом абзацу першого частини третьої статті 17\~ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом\~України (частина друга статті 45\~БК України у редакції, чинній на час звернення до суду). Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787. Відповідно до п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, (далі Порядок № 787), на який посилається у своєму відзиві відповідач, платник має право звернутись до органу, що контролює справляння надходжень до бюджету, із заявою про повернення (перерахування) коштів з бюджету, із обов`язковим зазначенням у ній інформації у визначеній Порядком послідовності. У разі скасування у судовому порядку рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування про накладання на платника грошового стягнення за адміністративні правопорушення відповідно до Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення та інших законів України (крім порушення податкових та митних правил), яке було перераховано до відповідного бюджету органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем у порядку виконавчого провадження за виконавчим документом, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», такі кошти повертаються платнику за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, на підставі поданої ним заяви. Платник подає заяву про повернення коштів з бюджету з обов`язковим зазначенням інформації, наведеної в абзаці дев`ятому цього пункту (крім причини повернення коштів з бюджету), та номера відповідного судового рішення, копію відповідного судового рішення, засвідчену належним чином, та копію платіжної інструкції, згідно з якою органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем перераховано грошове стягнення за адміністративні правопорушення до бюджету, або відповідну інформацію, зазначену в такій платіжній інструкції. Однак, грошові кошти, перераховані до бюджету на підставі постанов про застосування такого стягнення, які надалі суд скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст.\~1212\~ЦК як безпідставно утримувану. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 3 вересня 2013 року № 787. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21. З урахуванням вказаної позиції Верховного Суду на момент сплати позивачем штрафу були юридичні підстави для таких платежів, а саме чинні постанови у справі про адміністративне правопорушення та відкриті виконавчі провадження. Тому не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково або надмірно. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням про визнання скасування таких постанов відповідна юридична підстава відпала. Порядок № 787 застосовний до випадків повернення помилково чи надміру зарахованих коштів до бюджету, оскільки стягнута з позивача сума штрафу в загальному розмірі 56400 грн. не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок № 787 на спірні правовідносини не поширюється. На ці правовідносини поширюються приписи ст. 1212 ЦК. Так, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Велика Палата Верховного Суду вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212\~ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За змістом положень ст.\~1212\~ЦК України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов`язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава існувала, але у подальшому відпала. Враховуючи наведене, позивач правомірно вимагав стягнути на свою користь штраф в сумі 51000 грн., що на даний час є повернутими. Щодо вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України коштів виконавчого провадження (виконавчого збору в сумі 5100 грн., витрат виконавчого провадження на АСВП у розмірі 69грн. та витрат виконавчого провадження в сумі 231 грн.), суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 42\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження належать до коштів виконавчого провадження. Зокрема, витратами виконавчого провадження є витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень (ч. 2). На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (ч. 4). Відповідно до частини 1 статті 27\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 2, 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження"). Частиною 7 статті 27\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Отже, скасування постанови про адміністративне правопорушення №13583 від 05.06.2024 у зв`язку з виконанням якої стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала. Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №551/1099/21. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивач правомірно вимагає стягнення на свою користь витрат виконавчого провадження в сумі 5400 грн.

Outcome: approved