Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-10 00:00:00

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 21 березня 2017 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» (КОД ЄДРПОУ 02047342) (надалі - ТОВ Фірма «ВІТЕКО») було укладено договір позики грошових коштів в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., які позичальник зобов`язувався повернути до 20 березня 2018 року. Договір від імені підприємства підписував його керівник - Шарапанюк Юрій Григорович, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Факт укладення договору позики, відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України підтверджується розпискою ТОВ Фірма «ВІТЕКО» від 21.03.2017 року. Станом на день звернення до суду з позовом - 22 жовтня 2018 року позика в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. мені відповідачем не повернута. Добровільно повертати суму позики відповідач відмовляється. На підставі вищевикладеного, просив суд ухвалити рішення, яким: - стягнути на користь [PERSON] з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» суму боргу за розпискою від 21.03.2017 року у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що у поданих суду доказах - зокрема, бухгалтерській довідці № 2-18/12 від 18.12.2018 року, згідно якої, протягом періоду з 01.01.2017 року по 18.12.2018 року ТОВ Фірма «ВІТЕКО» з фізичною особою [PERSON] ніяких фінансово-господарських відносин не здійснювало і у бухгалтерському та податковому обліку товариства вказані відносини не зафіксовані, ТОВ Фірма «ВІТЕКО» жодним чином не схвалювало оспорюваний правочин (договір позики), жодних дій на його виконання не вчиняло, ні на банківський рахунок ні у касу підприємства вказані позивачем грошові кошти не надходили. ТОВ Фірма «ВІТЕКО» ще раз зазначає (і це знаходить підтвердження у висновках судових експертиз, які містяться у матеріалах справи №524/1778/20, що розглядалася Автозаводським райсудом та слугувала підставою для зупинення провадження за цим позовом), зокрема у висновку експерта №9810 від 13.09.2021 року де зазначено наступне: «Підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у графі: « [PERSON] . Директор ТОВ Фірма «ВІТЕКО» у технічній копії Розписки, складеної від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] на суму: 500 000 гри. від 21.03.2017 року та підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься нижче реквізитів позичальника у технічній копії Договору позики, укладеного між [PERSON] та ТОВ Фірма «ВІТЕКО», в особі Шарапанюка Юрія Григоровича від 21 березня 2017 року, виконані не [PERSON] , а іншою особою». Також у дослідницькій частині висновку експерт вказує, що «Наведені розбіжні почеркові ознаки стійкі, виходять за межі природної варіаційності підписного почерку, а тому у своїй сукупності є достатніми для категоричного висновку про те, що ці досліджувані підписи виконані не [PERSON] , а іншою особою». Відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Тобто будь-яка господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору (а від імені товариства уповноваженою особою жодного договору не підписувалось!), а з фактом руху активів платника податків. Правовою основою визнання господарських операцій безтоварними є положення статті 234 Цивільного кодексу України, відповідно до яких угода, яка не спрямована на настання? реальних правових наслідків, є фіктивною. Узагальнюючи, можна сказати, що безтоварною є господарська операція яка не спрямована на реальне настання певних фінансових результатів, зміну в майнових активах платника податку. Вказана ситуація якраз і має місце в цій справі. Крім того, умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що чи то витрати фактично понесені чи то отримано грошові кошті, що спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. В нашому випадку ТОВ Фірма «ВІТЕКО» мало того, що не укладало жодних договорів позики, а і не отримало грошових коштів взагалі, також не отримувало жодного позитивного економічного ефекту, а в структурі активів та зобов`язань товариства не відбулось жодних змін, як не відбулось змін і у власному капіталі товариства. Відсутність руху активів, реальної зміни майнового стану товариства свідчать про відсутність операцій як таких взагалі. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, дійшов наступного висновку. Так судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 21 березня 2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ВІТЕКО» (КОД ЄДРПОУ 02047342) (надалі - ТОВ Фірма «ВІТЕКО») було укладено договір позики грошових коштів в сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп., які позичальник зобов`язувався повернути до 20 березня 2018 року. Договір від імені підприємства підписував його керівник - [PERSON] , згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Факт укладення договору позики, відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України підтверджується розпискою ТОВ Фірма «ВІТЕКО» від 21.03.2017 року. Станом на день звернення до суду з позовом - 22 жовтня 2018 року позика в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп. мені відповідачем не повернута. Добровільно повертати суму позики відповідач відмовляється. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що підпис здійсненний не представником ТОВ Фірма «Вітеко» та посилався зокрема на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.11.2024 року по справі № 524/1778/20. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вказаним рішенням встановлено зокрема таке: «Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що факт неотримання Товариством коштів підтверджується тим, що розрахунок між сторонами договору мав бути проведений у безготівковій формі, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою». У пункті 7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) викладено висновок, що порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались. Відтак, суд вважає, що сам факт перевищення встановленої граничної суми розрахунків готівкою не свідчить про те, що кошти не були отримані стороною правочину. З наведених підстав суд відхиляє, як необґрунтовані, доводи позивача про недійсність договору позики з підстав не передання коштів. Щодо доводів позивача з приводу відсутності схвалення правочину власниками ТОВ Фірма «Вітеко» та відсутності волевиявлення. Закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно,

Outcome: approved